УХВАЛА              
 
19 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 755/17554/19
провадження № 61-10940св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
розглянув заяву суддів Луспеника Дмитра Дмитровича, Коломієць Ганни Василівни , Лідовця Руслана Анатолійовича про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва                     від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду                          від 08 червня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до                         ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.
Суди розглядали справу неодноразово.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року                     у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (головуючий),                Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. у цій справі (справа № 755/17554/19, провадження № 61-2217св21) касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Котляр А. О., задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди задоволено. Визнано недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_3 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, поширену ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на його власній сторінці у Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та в телеграм каналі за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_5», автором якої є ОСОБА_4 , яка серед іншого містить наступні неправдиві твердження (наводиться мовою оригіналу): «... читая фамилию ОСОБА_7, мы должны понимать кто будет настоящим хозяином Харьковской области на самом деле. А это один из спонсоров «Слуги Народа» и прямой куратор всей работы ОСОБА_7 ОСОБА_3. О ОСОБА_3 было много расследований в контексте его теневого курирования штаба «Слуги Народа» в Харьковской области. Но интересно кое-что другое. Публикую справку о ОСОБА_3, согласно которой он не только друг и экс-помощник ОСОБА_5, не только работал на руководящих должностях в Госпогранслужбе, но, по данным украинских спецслужб в 2016 рассматривал возможность трудоустройства на госслужбу в РФ. Для этого в 2016 году он посещал Крым и передавал в РФ оригиналы своих документов на проверку оккупанту. Но видимо не сложилось, и он остался в Украине курировать Харьковскую область. А может все как раз и сложилось, учитывая его близкие отношения не только с ОСОБА_5, но и консулом РФ в Харькове ОСОБА_6 . Так что в чьих интересах Харьковской областью может руководить его протеже ОСОБА_7 - хороший вопрос. Справка в моет ТГ ІНФОРМАЦІЯ_6». Зобов`язано ОСОБА_4 спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом розміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили, на своїй сторінці у Facebook та Телеграм каналі (ІНФОРМАЦІЯ_6) інформацію, наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 мною, ОСОБА_4 , була опублікована стаття під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4". Автором публікації є ОСОБА_4 .                     У вказаній публікації була поширена неправдива інформацію відносно ОСОБА_3 . Вказана стаття серед іншого містила твердження, що ОСОБА_3 є тіньовим куратором штабу політичної партії «Слуга Народу» у Харківській області та прямим куратором всієї роботи ОСОБА_8 ; що призначення останнього губернатором Харківської області фактично свідчитиме про володіння та господарювання ОСОБА_3 у Харківській області, відносно якого було багато розслідувань у питанні тіньового керування штабом «Слуги Народу» у Харківській області; що за даними українських спецслужб в 2016 році ОСОБА_3 розглядав ймовірність працевлаштування на державну службу в російській федераціі, відвідував Автономну Республіку Крим з метою передачі російській федераціі оригіналів своїх документів з подальшою перевіркою окупантом. Вказана інформація не відповідає дійсності. Автор не володіє будь-якими фактичними даними, які б підтверджували викладені твердження відносно ОСОБА_3 ». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму завданої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 689,40 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв Братківський К. С. , задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада                2022 року змінено. Виключено з його мотивувальної частини посилання суду на те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва               від 07 листопада 2022 року залишено без змін.
ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Братківський К. С., у липні 2023 року через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2023 року касаційна скарга ОСОБА_4 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. , судді які входять до складу колегії:                    Погрібний С. О., Ступак О. В.
Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2023 року відкрито касаційне оскарження у справі (з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України), витребувано матеріали справи № 755/17554/19 із Дніпровського районного суду м. Києва, відмовлено                   у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У вересні 2023 року від позивача ОСОБА_3 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 .
У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 755/17554/19.
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 07 червня 2024 року № 793/0/226-24          на підставі службової записки судді Гулейкова І. Ю. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 червня 2024 року справу передано судді-доповідачу              Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою від 07 червня 2024 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів                  від 07 червня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д. (головуючий), Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.
У ході розгляду Верховним Судом справи судді Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. заявили про самовідвід у справі з тих підстав, що вони брали участь у Верховному Суді у розгляді цієї справи (№ 755/17554/19), а саме:                       02 червня 2021 року при розгляді касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року (провадження                             № 61-2217св21).
У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року цими суддями висловлена певна правова позиція щодо спірних правовідносин, зокрема щодо поширюваної інформації від 08 жовтня 2019 року на сторінці у соціальній мережі Facebook, та й щодо застосування норм матеріального й процесуального права.
Указана заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України. Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження 
у справі.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Із практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) випливає, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, 
що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Morel проти Франції» (Morel v. France); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Pescador Valero проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі 
«Luka проти Румунії» (Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву 
в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Wettstein проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі 
«Pabla Ky проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Micallef проти Мальти» (Micallef v. Malta).
У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ 
з посиланням на його усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним 
та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться 
до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, 
чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).
Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо 
для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви 
в неупередженості судді.
Ураховуючи викладене, з метою уникнення сумнівів у неупередженості 
чи об`єктивності суддів, заяву суддів Верховного Суду Луспеника Д. Д.,              Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. про самовідвід належить задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зробила висновок про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід суддів                  Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.
Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву суддів Верховного Суду Коломієць Ганни Василівни, Лідовця Руслана Анатолійовича, Луспеника Дмитра Дмитровича про самовідвід задовольнити.
Відвести суддів Коломієць Ганни Василівни, Лідовця Руслана Анатолійовича, Луспеника Дмитра Дмитровича за їх заявою від участі у розгляді справи № 755/17554/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року (провадження № 61-10940св23).
Справу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                              Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець