Номер провадження: 22-ц/813/988/24 
Справа № 522/9354/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М.,Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022року, постановленого під головуванням судді Шенцевої О.П., повний текст рішення складений 17 жовтня 2022 року, у цивільній справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити дії шляхом та приведення приміщення до первинного стану, -
                     в с т а н о в и в:
У травні 2021 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 , Державного реєстратора комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Іскрова О.В. про скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити дії шляхом та приведення приміщення до первинного стану, в якому просило:
- скасувати рішення державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Одеської області Іскрова О.В. від 03.06.2019 року за індексним номером 47176015 про реєстрацію змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером № 1039780051101 про зміну гаражу, житлової нерухомості на нежитлове приміщення, що є підставою для проведення державної реєстрації зміни до права власності, з одночасним припиненням речових прав на майно набуте внесеними змінами до реєстру;
- зобов`язати ОСОБА_1 привести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до договору купівлі-продажу за № 4311 від 03.09.2002 року, виданого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Могілевською Т.П.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що в ході здійснення перевірки встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу за № 4311 № 8-25909 від 03.09.2002 року ОСОБА_1 належав гараж площею 23,2 кв.м, що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 виконані будівельні роботи із реконструкції гаражу по АДРЕСА_1 з втручанням в несучі конструкції гаражу, оскільки проведені роботи із заміни воріт для в`їзду в гараж на вхідній вузол та віконний блок, а також зі зміною функціонального призначення гаражу під нежитлове приміщення зі збільшенням загальної площі приміщення з 23,2 кв.м. до 23,5 кв.м., без отримання права на виконання будівельних робіт, яке наразі експлуатується як ломбард. Під час перевірки, ОСОБА_1 надано посадовій особі Управління технічний паспорт інвентаризації нерухомого майна виготовленого TOB «АН Експерт» за підписом експерта ОСОБА_2 на 11.12.2018 року, в якому не зафіксовано штампом «самочинне будівництво» факт реконструкції даного гаражу. ТОВ «АН Експерт» за підписом експерта ОСОБА_2 видано висновок за № б/н від 11.12.2018 року, відповідно до якого функціональне призначення гаражу змінено на нежитлове приміщення без зміни геометричних розмірів. Оскільки приміщення гаражу знаходиться на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що виключає можливість його віднесення до невиробничих приміщень для будинку садибного типу. Тому позивач вважає, що у технічний паспорт від 11.12.2018 року, виготовлений ТОВ «АН Експерт» за підписом експерта ОСОБА_2 та у висновок № б/н від 11.12.2018 року, внесені недостовірні відомості та під час їх виготовлення були допущені порушення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Після здійснення самочинної реконструкції об`єкта, 03.06.2019 року, державним реєстратором КП «Юридичний департамент реєстрації» - Іскровим О.В. внесено зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо загальної площі з «23,2 кв.м.» змінено на «23,5 кв.м», та щодо зміни функціонального призначення «гараж» змінено на «нежитлове приміщення».
Позивач вважає, що рішення державного реєстратора Іскрова О.В. (номер запису про право власності № 1662871), яким внесено до Реєстру зміни щодо об`єкта за адресою АДРЕСА_1 , є незаконним та підлягає скасуванню, а самочинно збудований ОСОБА_1 об`єкт, приведенню до первинного стану.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задоволений.
Скасовано рішення державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Одеської області Іскрова О.В. від 03.06.2019 року за індексним номером 47176015 про реєстрацію змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером № 1039780051101 про зміну гаражу, житлової нерухомості на нежитлове приміщення, що є підставою для проведення державної реєстрації зміни до права власності, з одночасним припиненням речових прав на майно набуте внесеними змінами до реєстру.
Зобов`язано ОСОБА_1 привести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до договору купівлі-продажу за № 4311 від 03.09.2002 року, виданого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Могілевська Т.П.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не може бути позивачем у даній справі, у зв`язку з відсутністю повноважень щодо об`єкту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Також вважає, що справа відноситься до компетенції розгляду Одеського окружного адміністративного суду та не підлягає розгляду Приморським районним судом м. Одеси.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Протоколом автоматизованого розподілу від 29 листопада 2022 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Приходько Л.А. для розгляду справи (а.с. 31 т. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суд від 12 грудня 2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 38 т. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року справа призначена до розгляду (а.с. 43 т. 2).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 05 липня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Цюрі Т.В., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Приходько Л.А., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 125 т. 2).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 28 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Цюрі Т.В. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 127 т. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 128 т. 2).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_3 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 130 т. 2).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 131т. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 132 т. 2).
В судове засідання, призначене на 09 квітня 2024 року державний реєстратор КП «Юридичний департамент реєстрації» Іскров О.В. не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 154-155 т. 2).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на праві власності належить гараж за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 23,2 кв.м., про що свідчить договір купівлі-продажу від 03.09.2002 р., який зареєстровано в реєстрі №4311 приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Могілевська Т.П. (а.с.23-24 т. 1).
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником 1/1 частки нежитлового приміщення загальною площею 23,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 4311 від 03.09.2002 р.(а.с.15-16 т. 1).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним реєстратором КП «Юридичний департамент реєстрації» - Іскровим О.В. 03.06.2019 року внесено зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо загальної площі з «23,2 кв.м.» на «23,5 кв.м.» та змінено на нежитлове приміщення об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.17-19 т. 1).
З заяви голови правління ОСОБА_5 ОСББ «Грецька 45» від 24.10.2019 р. вх.№01-8/748-вх вбачається, що голова правління просить провести перевірку законності реконструкції гаражу в нежитлове приміщення, який знаходиться у дворі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та пристроєно до житлового будинку (а.с.22 т. 1).
Наказом УДАБК ОМР від 01.08.2019 р. №01-13/333ДАБК уповноважено направити головних спеціалісті на проведення позапланових перевірок, а також підписувати направлення на проведення позапланових перевірок протягом 2 півріччя 2019 року (а.с.21 т. 1).
Згідно направлення УДАБК ОМР від 24.10.2019 №001886 для проведення планового (позапланового) заходу, а саме реконструкції гаражу під нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотримання суб`єктом містобудування – ОСОБА_1 наказу від 01.08.2019 р. №01-13/333ДАБК та звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства (лист голови правління ОСББ «Грецька 45» від 24.10.2019 р. вх.№01-8/748-вх), строк дії направлення з 24.10. до 01.11.2019 року (а.с.20 т. 1).
Відповідно до технічного паспорту на нежитлове приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 виготовленого TOB «АН Експерт» за підписом експерта ОСОБА_2 на 11.12.2018 року, в якому зафіксовано основне приміщення площею 22,7 кв.м., санітарний вузол площею 0,8 км.в., що всього становить 23,5 кв.м.(а.с.26-29 т. 1).
ТОВ «АН Експерт» за підписом експерта ОСОБА_2 видано висновок за № б/н від 11.12.2018 року, відповідно до якого встановлено, що гараж, який належить ОСОБА_1 змінено в нежитлове приміщення без зміни геометричних розмірів (а.с.31 т. 1).
Актом №001886 від 01.11.2019 р. зафіксовано реконструкцію гаражу під нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого був ОСОБА_1 (а.с.32-50 т. 1).
Згідно направлення УДАБК ОМР від 03.01.2020 №000007 для проведення планового (позапланового) заходу, а саме реконструкції гаражу під нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотримання суб`єктом містобудування – ОСОБА_1 наказу від 02.01.2020 р. №01-13/1ДАБК та необхідності перевірки виконання вимог припису Управління за №664//19 від 01.11.2019 р., строк дії направлення з 03.01 до 09.01.2020 року (а.с.93 т. 1).
Актом №000007 від 09.01.2020 р. зафіксовано реконструкцію гаражу під нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого був ОСОБА_1 (а.с.94-119 т. 1).
Задовольняючи позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належним чином підстави позову, а саме, те, що реконструкція такого об`єкту, як гараж, функціональне призначення якого змінено на «нежитлове приміщення» є самочинним будівництвом, яке підлягає приведенню в первісний стан.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Судом встановлено, що предметом позову є скасування рішення державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Одеської області Іскрова О.В. від 03.06.2019 року за індексним номером 47176015 про реєстрацію змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером № 1039780051101 про зміну гаражу, житлової нерухомості на нежитлове приміщення, що є підставою для проведення державної реєстрації зміни до права власності, з одночасним припиненням речових прав на майно набуте внесеними змінами до реєстру.
Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно зі ст. 152 ЖК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.
Тобто, при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Разом з тим положення ч.7 статті 376 ЦК України передбачають різні підстави для здійснення проведення перебудови.
Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений або приведений у попередній стан особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.
З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть також бути особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).
Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила).
Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням.
Поняття переобладнання та перепланування визначені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.
Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Крім того, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 до самочинного будівництва не належать:
1) при будівництві будинків садибного типу - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель (навісів, палаток, кіосків, накриття, літніх душових, теплиць, покритих поліетиленовою плівкою, споруд тощо), які не потребують виконання робіт з улаштуванням фундаментів; перестановка обладнання в межах призначених приміщень; улаштування чи закриття дверних або віконних прорізів; збільшення або зменшення площ за рахунок демонтування чи влаштування перегородок, комор, знесення печей та грубок; перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ;
2) у квартирах (багатоповерхових будинках) - перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, без порушення несучих конструкцій; збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок демонтування перегородок, комор, знесення печей, камінів та грубок, засклення балконів, лоджій, улаштування дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; перестановка в межах призначених приміщень, обладнання;
3) поточний ремонт будівель та споруд без змін призначення приміщень;
4) заміна матеріалу стін будинків садибного типу, будівель без збільшення розміру фундаменту чи поверховості (допустиме відхилення площі 5 %).
Водночас, відповідно до ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», які затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 за №163, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва; об`єкт будівництва - це будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» передбачено, що будівельні роботи це - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.
Реконструкція в будь-якому випадку має наслідком зміну основних техніко-економічних показників об`єкта будівництва, про що також висловив свою позицію і ВС в постанові по справі №334/2101/16-а.
Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) (далі - Закон про містобудування) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Згідно зі ст. 39 Закону про містобудування прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Частиною 5 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що проектування будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Згідно ч. 1 ст. 29 Закону про містобудування основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Частиною 2 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Таким чином при реконструкції особі необхідно отримати дозвільні документи на проведення такої реконструкції, пов`язаної з втручанням в несучі конструкції будинку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про реєстрацію) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Частиною 2 ст. 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації).
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (чинного на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації).
Так, п. 40 вищевказаного Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та Порядком реєстрації.
Так, згідно пункту 6 Порядку реєстрації державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених Порядком реєстрації.
Пунктом 7 Порядку реєстрації передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1952-IV).
У пунктах 1 та 2 частини 3статті 10 Закону №1952-IVзазначено,що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, та перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (стаття 11 Закону №1952-IV).
Відповідно до частини другої статті 12 Закону №1952-IV записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Частиною 3 статті 26 Закону №1952-IV передбачено, що, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону про реєстрацію відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.
При цьому, п. 41 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
6) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
7) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
8) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
9) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
10) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Частиною 2 ст. 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 Закону про реєстрацію.
Статтями 23, 24 Закону про реєстрацію визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.
Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону про реєстрацію порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).
Таким чином, п. 41 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Статтею 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначений порядок утримання та використання пам`яток культурної спадщини. Відповідно до цієї статті власник або уповноважений ним орган, користувач, зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно проводити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби.
Статтею 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що усі роботи щодо консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Судом вірно встановлено, що погоджень і отримання висновків для проведення відповідачами таких робіт, а саме реконструкції- пов`язаної з влаштуванням дверного прийому у віконному отворі в несучій стіні будинку, влаштування перекриття металевого до несучої стіни будинку відповідачі не отримували.
Разом з тим, з даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності є наступні документи:
1) технічний паспорт виготовлений TOB «АН Експерт» за підписом експерта ОСОБА_2 від 11.12.2018 року;
2) висновок ТОВ «АН Експерт» експерта ОСОБА_2 за № б/н від 11.12.2018 року.
При цьому, технічний паспорт, а також висновок ТОВ «АН Експерт» експерта ОСОБА_2 за № б/н від 11.12.2018 року, на підставі яких зареєстровано право власності, не підтверджують право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дають можливості встановити підстави набуття права за відповідачем на вищевказаний об`єкт нерухомості заг. пл. 23,5 кв.м. ( АДРЕСА_1 ). Будь-яких інших дозвільних документів на таку реконструкцію суду не надано.
Так, згідно п. 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001, технічна інвентаризація проводиться у таких випадках, зокрема, перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію.
Пунктом 1.4 вищевказаної Інструкції передбачено, що на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти (додатки 2-8,18), які скріплюються підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою.
Таким чином, технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності.
Проте, у матеріалах справи відсутня узгоджена в установленому порядку проектна документація на проведення реконструкції спірного об`єкта гаражу по АДРЕСА_1 та дозвіл на її здійснення.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Як вбачається з матеріалів справи позивач зазначив, що реконструкція здійснена без необхідних дозвільних документів та з недотриманням вимог пожежних, санітарно-епідеміологічних та інших установлених державою норм і правил. Порушення цих вимог може спричинити негативні наслідки для мешканців будинку по АДРЕСА_1 .
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_1 здійснив реконструкцію гаражу збільшивши загальну площу з 23,2 кв.м. на 23,5 кв.м., а також здійснивши функціональне призначення «гараж» на «нежитлове приміщення» за відсутності дозвільних документів, без згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку ОСББ «Грецька 45» на таку реконструкцію та у порушення вимог чинного законодавства України.
Висновки суду про те, що позивачем доведено належним чином підстави позову, а саме, те, що реконструкція такого об`єкту, як гараж, функціональне призначення якого змінено на «нежитлове приміщення» є самочинним будівництвом, яке підлягає приведенню в первісний стан, тому підлягають скасуванню рішення державного реєстратора про внесення змін до запису Державного реєстру про право власності відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Відповідно до статті 24 Закону про реєстрацію у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Враховуючи, що державним реєстратором рішенням від 03.06.2019 року за індексним номером 47176015 за ОСОБА_1 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером № 1039780051101 про зміну гаражу, житлової нерухомості на нежитлове приміщення прийнято на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Одеської області Іскрова О.В. про реєстрацію права власності має бути скасоване, з одночасним припиненим речових прав, зареєстрованого на об`єкт нерухомості.
У зв`язку з тим, що судом було встановлено протиправність рішення державного реєстратора та враховуючи норму ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також, що без державної реєстрації припинення права відповідача на квартиру таке право бути ілюзорним, і не призведе до ефективного захисту прав позивача, суд визнав, що рішення суду є підставою для припинення права власності за рішенням 47176015 від 03.06.2019 року у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, об`єкту нерухомого майна - гаражу за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права,оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про скасування рішення державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Одеської області Іскрова О.В., зобов`язавши ОСОБА_1 привести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
При цьому, суд першої інстанції  при застосуванні  норм права до вказаних правовідносин вірно  врахував висновки щодо застосування  норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.
Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що державний реєстратор є неналежним відповідачем за вимогою про скасування державної реєстрації права (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 461/8641/19, від 09.08.2022 у справі № 266/2666/19, від 10.08.2022 у справі № 565/315/21, від 10.08.2022 у справі № 725/873/20).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням того, що позов заявлено до  ОСОБА_1  саме з вимогами про скасування рішення державного реєстратора,  з одночасним припиненням речових прав та про зобов`язання приведення в попередній стан реконструйованого об`єкту, рішення, яке винесено хоча із порушенням процесуальних норм, однак по суті є правильним не підлягає скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що судом не було взято до уваги, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не може бути позивачем у даній справі, у зв`язку з відсутністю повноважень щодо об`єкту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів залишає без задоволення, оскільки позивачами за такими вимогами також можуть бути особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом, а оскільки права Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради були порушені, позивач на законних підставах звернувся до суду з зазначеним позовом.
Доводи про те, що справа відноситься до компетенції розгляду Одеського окружного адміністративного суду та не підлягає розгляду Приморським районним судом м. Одеси, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до суду з позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити дії шляхом та приведення приміщення до первинного стану, що відноситься до юрисдикції цивільного судочинства, відповідно до ст. 19 ЦПК України.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
       Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова