ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 р.	Справа № 554/6427/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 26.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Сініцин Е.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 31.12.23 року по справі № 554/6427/23
          за позовом      ОСОБА_1  
          до      Департаменту патрульної поліції      третя особа            Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції 
          про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до  Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд: 
- визнати протиправною Постанову серії БАД № 054142 від 15.05.2023, складену інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Товма Олександром Володимировичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.2 ст.126 КУпАП та її скасувати;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та на правову допомогу.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що згідно постанови серія БАД №054142 від 15.05.2023 року складену о 20 год. 40 хв. інспектором взводу 1 роти 1 батальйону УПІ в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Товма О.В. вбачається, що нібито ОСОБА_1 керував транспортним засобом MITSUBISHI GRANDIS, реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи права на керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії «В», чим порушив п. 2.13 ПІДР України та постанови КМУ №340, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 26.12.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення – задоволено.
Поновлено строк оскарження Постанови серії БАД № 054142 від 15.05.2023 року, складену відносно ОСОБА_1 .
Визнано протиправною Постанову серії БАД № 054142 від 15.05.2023, складену інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Товма Олександром Володимировичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.2 ст.126 КУпАП та її скасувати.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 536,80 гривень та на правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, представник відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, задоволена судом першої інстанції сума витрат у розмірі 7000,00 грн. за надання адвокатських послуг, щодо скасування постанови, якою накладено стягнення, у розмірі 3400,00 грн. не охоплюється поняттями обгрунтованості та пропорційності щодо предмета спору.
Представник відповідача вважає, що необхідно врахувати складність справи, а саме те, що справа про скасування постанови про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у розумінні ст. 286 КАС, відноситься до категорії справ незначної складності.
На переконання представника відповідача,  враховуючи те, що предметом судового спору є постанови про накладення стягнення у розмірі 3400 грн., розмір витрат на правову допомогу в заявленій сумі не можна назвати такими, що відповідають принципу співрозмірності та розумності щодо предмета спору.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою серії БАД №054142 від 15.05.2023 року складену о 20 год. 40 хв. інспектором взводу 1 роти 1 батальйону УПІ в Полтавській області ДГІП старшим лейтенантом поліції Товма О.В. визначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом MITSUBISHI GRANDIS, реєстраційний номер НОМЕР_2 не маючи права на керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії «В», чим порушив п. 2.13 ПІДР України та постанови КМУ № 340, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
При огляді диску з відеозаписом з нагрудних камер співробітників патрульної поліції, вбачається, що Постанова серії БАД №054142 від 15.05.2023 року була винесена відповідачем в порушення вимог статей 251, 280 КУпАП, оскільки патрульна поліція приїхала на подвір`я будинку по АДРЕСА_1 за викликом мешканців будинку, тобто ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, та не був зупинений працівника поліції, в зв`язку з чим мав право не пред`являти документи, що передбачені п.2.1 ПДР України.
Крім того, він взагалі не показував будь-які документи, а показував телефон в якому містяться фото документів.
Інспектор патрульної поліції не впевнився в їх достовірності, в тому числі через базу даних «Армор» та виніс постанову.
А також відео не містить процедуру складання постанови за фактом порушення ОСОБА_1 ч.2 ст.126 КУпАП.
На спростування обставин зазначених в постанові, ОСОБА_1 надав докази – посвідчення водія серії НОМЕР_3 , отримане 17.10.2007 року в РЕП 3-го МРВ ДАЇ міста Лубни УМВС України у Полтавській області, де вказано, що він має право керування на наступні категорії - А, В, С1, С.
Задовольняючи позов, в частині стягнення судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником позивача обґрунтовано надана правова допомога у розмірі 7 000,00 грн, яка підлягає стягненню за рахунок відповідних бюджетних асигнувань відповідача.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн, які він просив стягнути з відповідача.
З акту прийому-передачі наданих юридичних послуг від 06.09.2023 року та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу до акту прийому-передачі наданих юридичних послуг від 06.09.2023 року, а також квитанції № 06/09 від 06.09.2023 року вбачається, що послуги надані адвокатським об`єднанням "ПРАВОВИЙ КОМПРОМІС" клієнту ОСОБА_1 складаєть загальну суму 7000 гривень.
Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу до акту прийому-передачі наданих юридичних послуг від 06.09.2023 року, зазначено, що адвокат витратив 1,5 години часу на консультацію з питань порядку звернення до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, ознайомлення та аналіз документів наданих ОСОБА_1 , ставка за годину 1000 грн., вартість 1500 грн; 3 години на підготовку адміністративного позову з аналізом судової практики та формуванням необхідних додатків, подання позову до суду, ставка за годину 1000 грн., вартість 3000 грн; 2 години часу на підготовку та подання до суду відповіді на відзив, ставка за годину 1000 грн., вартість 2000 грн; 1 година часу на участь представника в судовому засіданні, ставка за годину 500 грн., вартість 500 грн. Таким чином, вартість виконаних робіт становить 7000 гривень.
Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Водночас, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Скаржник посилається на те, що позивачем до позову не було додано жодних документів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим відповідачем у відзиві на позовну заяву не висловлена думка з цього приводу, а отже стягнення витрат з відповідача у розмірі 7000 гривень, на думку відповідача, не підлягають задоволенню.
З даним твердженням відповідача, колегія суддів не може погодитися, у зв`язку з тим, що позивачем у позові заявлена вимога про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат на користь позивача, крім того, позивачем 06.09.2023 року подана до суду відповідь на відзив, до якого долучені підтверджуючі документи щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, яка в свою чергу спрямована позивачем на адресу відповідача до його Електронного кабінету 06.09.2023 року о 08:49, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена квитанція № 225688 (а.с.60).
Однак, скаржник не скористався своїм правом на подання заперечень щодо стягнення судових витрат заявлених позивачем у відповіді на відзив, отже апелянт не навів конкретних доводів щодо того яку суму витрат на правничу допомогу він вважає співмірною зі складність справи, не надав доказів непідтвердження понесення позивачем вказаних витрат.
Виходячи з категорії цієї справи, обсягу та характеру виконаних адвокатом робіт, застосованого законодавства та доказів, на які посилався позивач, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень та вказує, що зазначена сума є обґрунтованою, співмірною і такою, що підтверджена належними доказами, тому підлягає стягненню на користь позивача.
Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов та стягнув судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 26.12.2023 року по справі № 554/6427/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 26.12.2023 по справі № 554/6427/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  11.06.2024 року