Єдиний унікальний номер справи №362/3864/22
Провадження №22-ц/824/2890/2024

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 квітня  2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди  в порядку регресу, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ним було сплачено на користь потерплої особи суму страхового відшкодування у розмірі 92 198 гривень 85 копійок. Надалі, страховиком особи винної в ДТП було виплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 51 637, 27 грн. Постановою  суду відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.
На  підставі  викладеного, позивач просить суд  стягнути з відповідача на свою користь різницю невідшкодованої суми матеріальної шкоди в розмірі 40 561, 58 грн та судові витрати.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року в задоволені позову відмовлено.
Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2023 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн у відшкодування судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Свої вимоги обґрунтував тим, що  суд першої інстанції не врахував, що при розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахування приписів стаття 29 Закону №1961-ІУ в рамках договору прямого врегулювання збитків. Позивач скористався свої правом на звернення до страхової компанії відповідача, а ПрАТ «УПСК» виплатила суму за договором обов`язкового страхування з урахування фізичного зносу та франшизи передбаченої договором. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 40 561, 58 грн., яку повинен відшкодувати відповідач; не застосував до правовідносин правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року; не дослідив докази, які були надані позивачем для підтвердження шкоди, яка пов`язана з ДТП та докази , надані на підтвердження  розміру страхового відшкодування, яке виплачується за полісом обов`язкового страхування.
Крім того, позивач вважає,  що у зв`язку з  тим,  що повинно  бути  переглянуте основне рішення та повинно бути скасоване, а отже і додаткове  рішення  щодо розподілу витрат також повинно бути скасоване.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
У ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 13.08.2020 року о 08.50, керуючи транспортним засобом - автомобілем  марки «Hyundai Elantra»,д.н.з. НОМЕР_1 у м. Києві на перехресті вул. Амурської з вул. Козацькою, не був уважний під час руху на нерегульованому перехресті, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу у русі та вчинив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого призвело до пошкодження вказаних  транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.2.3.(б), 16.11 Правил  дорожнього руху, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ст.124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних  доходів громадян, що становить 340 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_2 , вказаний транспортний засіб належить   ОСОБА_3 .
Між ОСОБА_2 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» 12.06.2020 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу ( приєднання) «Прямий захист» Оферта №229 від 02.01.2020 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda», державний номерний знак  НОМЕР_2 . Відповідно до  вказаного договору страхова сума  становить 130, 00 грн.
13.08.2020 року ОСОБА_3 вернулася АТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу 
Відповідно до рахунку №А-003359 від 21.08.2020 року, складеного ФОП ОСОБА_4 . загальна сума запчастин та матеріалів, а також виконаних робіт становить 92 198, 85 грн.
Згідно зі страховим актом №АRX2618772 від 04.09.2020 року АТ «Страхова компанія «АРКС»  сплатила суму страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_4 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №702373 від 07.09.2020 року.
Згідно зі страховим актом №АRX2632949 від 01.10. 2020 року АТ «Страхова компанія «АРКС» сплатила суму страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_4 82 198, 85 грн, що підтверджується платіжним дорученням №711106 від 06.10.2020 року.
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «УПСК» за діючим полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР0165214.
15.12.2020 року АТ «Страхова компанія «АРКС» звернулася із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УПСК», у якій просила перерахувати на банківські реквізити АТ «Страхова компанія «АРКС» 92 198, 85 грн.
27.05.2021 року АТ «Страхова компанія «АРКС» звернулася до ОСОБА_1 із претензією про відшкодування франшизи у порядку регресу, у якій зазначила про те, що цивільно - правова відповідальність була застрахована за полісом обов`язкового  страхування, АТ «Страхова компанія «АРКС» було відшкодовано нанесену ОСОБА_1 шкоду у розмірі 51 637, 27 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням  становить 40 561, 58 грн, яку «Страхова компанія «АРКС» просила перерахувати на її рахунок.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, зазначив, що позивачем не надано будь-яких письмових доказів того, що розмір страхового відшкодування страховиком відповідача складає саме 51 637, 27 грн і останній не зобов`язаний (а саме відповідач зобов`язаний) відшкодувати решту виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 40 561, 58 грн. Також учасниками справи не надано суду відомостей щодо того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в сумі 92 198 ,85 грн.
Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП)).
Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».
Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).
Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
Доводи апеляційної скарги про те, що при розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахування приписів ст.. 29 Закону №1961-ІУ в рамках договору прямого врегулювання збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки ні до суду першої інстанції,  ні до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів того, що ПрАТ «УПСК» було здійснено розрахунок страхового відшкодування із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. 
Крім  того, сторонами не надано суду відомостей щодо того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в сумі 92 198,85 грн.
            Зважаючи на вищевикладене, для покладення на відповідача обов`язку відшкодування позивачу шкоди в порядку регресу, останній  мав б надати до суду належні та допустимі докази різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).  В той же час жодної з вищеперерахованих обставин належним чином в ході розгляду справи доведено не було, оскільки до суду не було представлено належних та допустимих доказів розміру різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)., яку повинен сплатити  відповідач. Судом першої інстанції в повній мірі та належним чином було досліджено усі представлені з цього приводу до суду докази, їм була дана належна детальна оцінка, за результатами чого суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог. Не було представлено таких доказів й до апеляційного суду, а доводи апеляційної скарги фактично повторюють вже оцінену судом позицію позивача. 
Доводи апеляційної скарги  позивача про те, що додаткове рішення щодо розподілу витрат також повинно бути скасоване суд відхиляє, оскільки  позивачем  не наведено  мотивів  скасування  основного  судового рішення. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року залишити без  задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                               С.О. Журба

Судді:                                                                                                          Т.О. Писана

                                                                                                                     К.П. Приходько