ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року	Львів	Справа № 380/13352/22 пров. № А/857/9163/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді -                                                   Ніколіна В.В.,
суддів -                                                             Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року (суддя - Гавдик З.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаного речового майна за час проходження військової служби за контрактом за період з 28 листопада 2019 року по 03 вересня 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаного речового майна за час проходження військової служби за контрактом за період з 28 листопада 2019 року по 03 вересня 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 тисяч гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 по 03 вересня 2022 року, виплата якої встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додатку винагороду в розмірі 30 тисяч гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 по 03 вересня 2022 року, виплата якої встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1,6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виходячи із розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 - 03 вересня 2022 р.;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виходячи із розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 - 03 вересня 2022 р.;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку у зв`язку із вихованням 2-х дітей віком до 15 років за 2019 рік тривалістю 17 календарних діб, за 2020 рік тривалістю 17 календарних діб, за 2021 рік тривалістю 17 календарних діб, за 2022 рік тривалістю 10 календарних діб, виплата якої передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку у зв`язку із вихованням 2-х дітей віком до 15 років за 2019 рік тривалістю 17 календарних діб, за 2020 рік тривалістю 17 календарних діб, за 2021 рік тривалістю 17 календарних діб, за 2022 рік тривалістю 10 календарних діб, виплата якої передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки», виходячи із розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 - 03 вересня 2022 р.;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 , виплата якої передбачена Наказом Міністерства оборони України від 05 лютого 2018 року №45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 , виплата якої передбачена Наказом Міністерства оборони України від 05 лютого 2018 року №45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на момент виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено: грошову компенсацію за невикористане речове майно за час проходження військової служби за контрактом за період з 28.11.2019 по 03.09.2022; додаткову винагороду за період з 01 по 03 вересня 2022 встановлену постановою КМУ від 28.02.2022 №168; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік, передбачену наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, передбачену наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260; грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку у зв`язку із вихованням 2-х дітей віком до 15 років за 2019-2022 роки, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки»; підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням, передбачену наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45. Позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовляється виплатити відповідні компенсації у повному розмірі, у зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаного речового майна за час проходження військової служби за період з 01 травня 2022 року по 03 вересня 2022 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаного речового майна за час проходження військової служби за період з 01 травня 2022 року по 03 вересня 2022 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виходячи із розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 - 03 вересня 2022 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі грошового забезпечення військовослужбовця. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі грошового забезпечення військовослужбовця. В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, що стосується позовних вимог грошової компенсації невикористаного речового майна за час проходження військової служби та грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, та в цій частині позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що проходила військову службу з 28.11.2019 по 03.09.2022 і наказом №189 від 03.09.2022 була звільнена у запас. Вказує, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Також вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка проявилася в тому, що на момент звільнення та виключення із списків особового складу частини відповідач не провів розрахунку та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки як військовослужбовцю, яка має двох дітей віком до 15 років та є одинокою матір`ю за період з 2019-2022 роки.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 28.11.2019 між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового на три роки.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 проходила військову службу в різних військових частинах, а саме:
- з 28.11.2019 по 02.03.2020 у Військовій частині НОМЕР_4 ;
- з 03.03.2020 по 22.02.2022 у Військовій частині НОМЕР_6 ;
- з 23.02.2022 зарахована до списків Військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) №39 від 22.02.2022, старшого солдата ОСОБА_1 вважати такою, що справи та посаду здала і вибула до нового місця служби - м. Самбір Львівської області. 22.02.2022 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В наказі також зазначено, що щорічна основна відпустка за 2022 рік використана тривалістю 25 днів з 20 січня по 13 лютого 2022 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік не отримувала. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань не отримувала. Підйомну допомогу у зв`язку з переміщенням на нове місце служби, отримала.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) №33 від 23.02.2022, старшого солдата ОСОБА_1 призначено на посаду відповідального виконавця групи персоналу військової частини НОМЕР_2 , яка прибула з військової частини НОМЕР_6 , з 23.02.2022 зарахувати до списків особового складу і на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_7 .
28.07.2022 ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення направлено на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорти від 27.07.2022 в яких просила:
- видати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належить до видачі, за час проходження військової служби за контрактом з 28.11.2019;
- на день виключення зі списків особового складу військової частини виплати всі належні до видачі грошові кошти, а саме: 1) грошове забезпечення включно до дня звільнення; 2) допомогу на оздоровлення за 2022 рік; 3) матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань; 4) грошову компенсацію за неотримане речове майно; 5) грошову компенсацію за невикористану соціальну відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022; 6) підйомну допомогу;
- виплатити грошову компенсацію за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням 2-х дітей віком до 15 років, а також наявності статусу одинокої матері за 2019 тривалістю 17 к.д., 2020 - 17 к.д., 2021 - 17 к.д., 2022 - 10 к.д.;
- виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на підставі постанови КМУ №178 від 16.03.2016;
- дозволу на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік;
- рішення про виплату підйомної допомоги згідно вимоги наказу Міністра оборони України №45 від 05.02.2018, у зв`язку із переміщенням з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 ;
- рішення про виплату підйомної допомоги згідно вимоги наказу Міністра оборони України №45 від 05.02.2018, у зв`язку із переміщенням з військової частини НОМЕР_6 АДРЕСА_4 до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 .
Направлення зазначених рапортів на адресу Військової частини НОМЕР_1 підтверджується фіскальним чеком Акціонерного товариства «Укрпошта» із штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення « 8038103632133», проте, в матеріалах справи відсутні докази отримання листа із штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення « 8038103632133».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №189 від 03.09.2022, старшого солдата ОСОБА_1 вважати такою, що справи та посаду здала і вибула для постановки на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 03.09.2022 виключена із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В наказі №189 від 03.09.2022 зазначено:
- виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 по 03 вересня 2022 року, відповідно до постанову КМУ від 28.02.2022 року №168;
- виплатити грошову компенсацію за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік тривалістю 7 діб в розмірі 3330,51 гривень;
- виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 14273,60 гривень;
- виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби, передбачену наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 в розмірі 3568,40 гривень;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 №260, наказу МО України від 31.01.2022 №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік», за 2022 рік не отримувала.
Згідно розрахунково-платіжної відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовця за вересень 2022 року, ОСОБА_1 нараховано, зокрема: компенсацію відпустки у розмірі 3330,51 грн., ГДО у розмірі 14273,60 грн. Зазначено, що всього до перерахування на картковий рахунок 16529,01 грн.
Відповідно до розрахунково-платіжної відомості на виплату додаткової винагороди відповідно до ПКМУ від 28.02.2022 військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 за вересень 2022 року, ОСОБА_1 нараховано 3000,00 грн. Зазначено, що до перерахування на картковий рахунок 2955,00 грн.
Додаткова винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 за вересень 2022 року в сумі 2955,00 грн. та грошове забезпечення за вересень 2022 року в сумі 16529,01 грн. виплачені, про що свідчать платіжні доручення №№ 271, 275 від 25.10.2022.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає, що має право на виплату додаткових винагород, грошових компенсацій та матеріальної допомоги.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В частині щодо задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).
Відповідно до пунктів 2-3 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку №178).
Таким чином, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються виключно відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Згідно абзацу 1 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Із вищенаведених законодавчих приписів убачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а реалізація вказаного права здійснюється військовослужбовцем виключно шляхом подання рапорту.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17.
Згідно з матеріалами справи, відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно станом на день виключення зі списків особового складу відповідно до наказу від 03.09.2022 року №189, проте, позивачка зверталася до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.
Колегія суддів погоджується, що бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (03.09.2022) компенсації за неотримане речове майно є протиправною.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно наказу Військової частини НОМЕР_1 №64 від 01.05.2022, ОСОБА_1 зарахована до списків особового складу та приступила до виконання службових обов`язків, таким чином, позовні вимоги підлягали частковому задоволенню виключно за період з 01.05.2022 по 03.09.2022, оскільки саме в цей період часу ОСОБА_1 проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку у зв`язку із вихованням 2-х дітей віком до 15 років за 2019-2022 роки, слід зазначити наступне.
Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 р. № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Нормами частини 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України  «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У відповідності до пункту 5 частини 12 статті 10 Закону № 504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
Відповідно до ст. 19 Закону № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 в період проходження військової служби мала двох неповнолітніх дітей до 15 років, тому окрім основної щорічної відпустки, вона відповідно до статті 19 Закону № 504/96-ВР мала право на додаткову відпустку, як матір двох і більше дітей віком до 15 років (тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів).
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому 14.04.2021 року виповнилось 15 років.
Разом з тим, позивачкою в позовній заяві зазначено, що вона має статус «одинока мати», проте, не надає докази, щодо наявності зазначеного статусу. Матеріали справи не містять докази отримання зазначеного статусу.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Водночас, положеннями пунктами 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції на дату звільнення позивача) закріплено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
У розумінні абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014р. № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 р. № 389-VIII встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 р. № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.03.2022 р. № 2119-ІХ, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 р. № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 р. № 2212-ІХ, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 р. № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.05.2022 р. № 2263-IX, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 р. № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 р. № 2500-IX, зокрема, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07.11.2022 р. № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року.
Станом на день розгляду справи правовий режим воєнного стану продовжує діяти.
Пунктами 18, 19 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції на дату звільнення позивача) передбачено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 19 Закону №504/96-ВР.
Вказана позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону № 504/96-ВР.
При цьому спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів на рік, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Апеляційний суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Разом з тим, встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №189 від 03.09.2022 передбачено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік тривалістю 7 діб в розмірі 3330,51 гривень.
ОСОБА_1 нарахована грошова компенсація за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік у розмірі 3330,51 грн., про що свідчить розрахунково-платіжна відомість на виплату грошового забезпечення військовослужбовця за вересень 2022 року та 25.10.2022 виплачена у розмірі 3280,55 грн. про що свідчить платіжне доручення №271 від 25.10.2022 на загальну суму 16529,01 грн. яка включає суму компенсації за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік за вирахуванням військового збору у розмірі 49,96 грн.
Колегія суддів погоджується, що ОСОБА_1 не надала докази, які спростовують доводи Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати компенсації за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік.
Більше того, ОСОБА_1 зарахована до списків особового складу та приступила до виконання службових обов`язків у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу №64 від 01.05.2022.
Таким чином, відповідно до вимог діючого законодавства ОСОБА_1 нарахована та 25.10.2022 виплачена компенсація за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік, за період проходження служби безпосередньо у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно вирішив, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд резюмує, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку у зв`язку із вихованням 2-х дітей віком до 15 років за 2019-2022 роки задоволенню не підлягають, оскільки, Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за додаткову соціальну відпустку у зв`язку з вихованням дітей віком до 15 років за 2022 рік (за період проходження служби).

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №380/13352/22 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин