ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
09 квітня 2024 року
м. Харків
справа № 631/1366/21
провадження № 22-ц/818/954/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
заінтересовані особи – Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Нововодолазька селищна рада Харківської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Нововодолазька селищна рада Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року, постановлене суддею Мащенко С.В.
в с т а н о в и в :
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що вона постійно проживає на території України в с.Княжне Нововодолазького району Харківської області з березня 1991 року по теперішній час, що включає стан 24 серпня 1991 року.
Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд не звернув увагу на те, що у березні 1991 року вона разом із сім`єю переїхала до України. Також суд невірно надав оцінку поданим доказам та безпідставно зазначив про наявність права на отримання громадянства з інших підстав. 
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 має право на громадянство України з інших правових підстав, ніж тих, за встановленням яких вона звернулась в суд в межах цього судового провадження.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що як убачається з копії паспорту громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік (серії НОМЕР_1 ), виданого 06.12.1985 року Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменської РСР, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Шишкерд Кафанського району Вірменської РСР. 
На 17 сторінці паспорта міститься відбиток штампу, проставлений органом реєстрації місця проживання 09.03.1993 року у населеному пункті Княжне Харківської області. 
02.03.1999 року Нововодолазькою міжрайонною ДПІ ОСОБА_1 було присвоєно ідентифікаційний № НОМЕР_2 (а. с. 5).
Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_3 ), виданого 25.08.1965 року Шишкердською сільською радою, та його перекладом, зробленим ОСОБА_2 , підпис якої посвідчений 22.07.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Цигіповою О. Г. та зареєстрований в реєстрі під № 9622, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Шишкерд Кафанського району, про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 25.08.1965 року зроблено відповідний запис за № 11, та її батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а .с .6 - 7).
Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу (серії НОМЕР_4 ), виданим 15.06.1985 року Кафанським міським відділом ЗАЦС, та його перекладом, зробленим ОСОБА_2 , підпис якої посвідчений 21.01.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Цигіповою О. Г. та зареєстрований в реєстрі під № 661, громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Анкаван Кафанського району Вірменської РСР, та громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Шишкерд Кафанського району Вірменської РСР, уклали шлюб 15.06.1985 року, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про шлюб зроблено відповідний запис за № 184 (а. с. 8 - 9).
Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_5 ), виданого 04.08.1987 року Канафським міським відділом ЗАЦС, та його перекладом, зробленим ОСОБА_2 , підпис якої посвідчений 22.07.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Цигіповою О. Г. та зареєстрований в реєстрі під № 9621, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Кафан Вірменської РСР, про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 04.08.1987 року зроблено відповідний запис за № 663, та її батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а. с .10 - 11).
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_6 , виданим 05.02.2020 року органом 6347 (а. с. 12).
25.06.2004 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка міста Кафан Вірменії, документована паспортом громадянина України (серії НОМЕР_7 ), виданим Нововодолазьким відділом РВ УМВС України в Харківській області. Зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1 ,- з 18.12.2009 року (а. с. 13).
Крім того, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець міста Кафан Вірменії, документований паспортом громадянина України (серії НОМЕР_8 ), виданим Нововодолазьким відділом РС ГУДМС України в Харківській області. Зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 ,- з 18.12.2009 року (а. с. 14).
З копії першого аркушу погосподарської книги, що відображає розділ І «Список членів домогосподарства», убачається, що в домогосподарстві 1960 року побудування, з особовим рахунком № НОМЕР_9 , першим записано ОСОБА_6 – чоловіка, разом з ним записані дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім того зазначено «Проживають з 1991 року 09 березня». Копія посвідчена 27.07.2021 року старостою Сосонівського старостинського округу № 5 Ноздріним М. М. (а. с. 15).
Відповідно до картки реєстрації (форма №15), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув з села Анкаван Кафанського району Вірменії, зареєстрований у 09.03.1991 року, за адресом: АДРЕСА_1 , та разом з ним зареєстровані діти віком до 16 років: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 16).
За договором купівлі-продажу, укладеним 13.10.2009 року ОСОБА_7 придбала житловий будинок, розташований за адресом: АДРЕСА_1 (а. с. 17).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Сосонівським старостинським округом № 5 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області за № 18-39/64 від 21.02.2020 року, ОСОБА_6 , зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 ,- з 09.03.1991 року (а. с. 18).
Крім того, відповідно до довідки, виданої Старостою Сосонівського старостинського округу № 5 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області за № 18-39/19 від 29.07.2021 року, ОСОБА_1 проживала за адресом: АДРЕСА_1 відповідно до запису в погосподарський книзі Сосонівської сільської ради народних депутатів №2 особовий рахунок погосподарського обліку №568 за 1991-1995 року, відповідно до запису погосподарський книзі Сосонівської сільської ради народних депутатів №2 особовий рахунок погосподарського обліку №519 та відповідно до запису погосподарський книзі Сосонівської сільської ради №3 особовий рахунок погосподарського обліку №435 за 2001-2005 року. (а. с. 19).
Як убачається з довідки про фактичне місце проживання, виданої Сосонівським старостинським округом № 5 Нововодолазької селищної ради за № 18-39/200 від 30.07.2021 року, ОСОБА_1 проживала за адресом: АДРЕСА_1 , - з 2005 року. Підставою видачі цієї довідки є Акт депутата про фактичне місце проживання на території Сосонівського старостинського округу № 5 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області № 562 від 30.07.2021 року (а. с. 20).
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з метою встановлення належності до громадянства України.
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, – з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши надані заявницею докази, колегія суддів вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 у селі Княже Нововодолазького району Харківської області, починаючи з 09 березня 1991року, що включає період станом на 24.08.1991р, разом із родиною: чоловіком ОСОБА_6 ,, донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2020 року в справі № 521/21665/18 (провадження № 61-23379св19).
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно пункт 4 частини 1 статті 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 369, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року скасувати та постановити нове.
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживає на території України в с.Княжне Нововодолазького району Харківської області з березня 1991 року по теперішній час, що включає стан 24 серпня 1991 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне судове рішення виготовлено 10.04.2024 року.