КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 760/3412/21                                                                                   Головуючий у І інстанції Коробенко С.В.
Провадження №22-ц/824/6007/2024                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
10 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,  
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заведія Владислава Ігоровича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначав, що 09 липня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала від позивача позику у сумі 5500 доларів США строком до 10 липня 2018 року.
04 січня 2019 року між ним та відповідачкою був укладений ще один Договір позики на суму 13 806 доларів США з кінцевою датою повернення - 31 грудня 2019 року.
01.01.2019 відповідачка повернула позивачу 2900 доларів США та 17500 гривень (еквівалент 619 доларів США).
З того часу відповідача заборгованість не погашала, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
14.0.2022 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, доповнивши його вимогами про стягнення штрафних санкцій, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, та з урахуванням уточнень просив суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 16 738 доларів США, які складаються з:
- 15 787 доларів США основної заборгованості;
- 769 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання;
- 332 долари США інфляційних збитків, розрахованих за ставкою ФРС США.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість та штрафні санкції за договором позики в загальному розмірі 2842,78 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 1032,42 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Заведій В.І., який, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги, зокрема зазначив, що суд помилково оцінив зміст та не встановив дійсну правову природу документу під назвою «Пояснювальна розписка» від 04.01.2019, не врахував положення статті 627 ЦК України в частині свободи форми та змісту договору, укладеного сторонами; не надав належної уваги тому факту, що своїми діями відповідач визнала розмір заборгованості, визначений пояснювальною запискою від 04.01.2019 року у розмірі 19300 доларів США.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, не надійшло.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Заведій В.І. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена згідно з вимогами процесуального законодавства.
Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, яка повідомлена про судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,  дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 09 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримала у позику суму в розмірі 5500 доларів США, яку зобов`язалася повернути до 10 липня 2018 року. Зазначене підтверджується відповідною розпискою від 09.07.2017. (а.с. 9)
Крім того, 04 січня 2019 року Сторонами була складена пояснювальна розписка, згідно з якою ними зафіксовано, що станом на 01.01.2019 борг в сумі 5500 доларів США ОСОБА_2 не було повернуто.
Сторонами також зазначено, що 05 липня 2017 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримала 5500 доларів США за продаж йому 50% закладів «Gran Cafe» та «Baby Shop». При цьому обов`язок з повернення цієї суми виникав у ОСОБА_2 лише у випадку закриття відповідачкою вказаних закладів.
Крім того, пояснювальною розпискою зафіксовані умови надання фінансової допомоги ОСОБА_1 відповідачці у здійсненні господарської діяльності закладів «Gran Cafe» та «Baby Shop», щодо розподілу в рівних частинах доходу від такої діяльності. Зокрема, сторонами зазначено, що в грудні 2017 року ОСОБА_1 для погашення заборгованості ОСОБА_2 перед постачальниками продукції, орендодавцем, робітниками витратив 6000 доларів США власних коштів, які ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок повернути Позивачу.
Також, в документі від 04.01.2019 зазначено, що 6 листопада 2017 року для відкриття нового кафе по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 2300 доларів США, які були витрачені на документи, ремонт та відкриття.
Сумарний борг ОСОБА_2 , як погодили своїми підписами Сторони, становив 19306 доларів США, проте станом на день підписання розписки 2900 доларів США з цієї суми вже були повернуті.
Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що наявною в матеріалах справи розпискою від 09.07.2017 року підтверджується укладення між сторонами договору позики на суму 5500 доларів США. Поряд із цим, судом встановлено і ця обставина не заперечувалась позивачем, що 01.01.2019 ОСОБА_2 сплатила йому в якості погашення заборгованості за договором позики суму в розмірі 2900 доларів США, а тому заборгованість в розмірі 2600 доларів США залишається непогашеною та підлягає до стягнення, разом із 3% річних та інфляційними втратам у відповідності до положень ч. 2 статті 625 ЦК України, згідно здійсненого судом першої інстанції розрахунку.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2022 року у справі № 686/16244/21 (провадження № 61-5011св22) зроблено висновок, що: "письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13".
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов ( постанова КЦС ВС від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц).
У даній справі, судом першої інстанції встановлено, що із змісту «Пояснювальної розписки» від 04.01.2019 не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг. 
Як правильно вказав суд першої інстанції, даний документ не підтверджує факту укладення договору позики, його зміст стосується правовідносин, пов`язаних із фінансуванням позивачем господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 , зокрема закладів «Gran Cafe» та «Baby Shop», відшкодування відповідачкою понесених позивачем витрат на таке фінансування, порядку розподілу прибутку від здійснення вказаної діяльності.
При цьому вказаний документ містить суттєві суперечності у своєму змісті. Зокрема загальна сума заборгованості, яку ОСОБА_2 начебто визнала за собою, не відповідає сумі складових, перелічених у документі. Крім того, незрозумілим є покладення на відповідачку обов`язку зі повернення до 31.12.2019 суми в розмірі 5500 доларів США, яку позивач начебто сплатив відповідачці за продаж йому 50% закладів «Gran Cafe» та «Baby Shop».
Зазначене вказує на те, що наявна у справі розписка від 04.01.2019 не є належним доказом укладення договору позики, а тому підстави, з яких заявлений позов (неповернення суми позики), не відповідають характеру правовідносин між сторонами. За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за документом під назвою «Пояснювальна розписка» від 04.01.2019.
Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду, а зводяться до незгоди з правильними висновками рішення суду першої інстанції та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заведія Владислава Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 22 квітня 2024 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А.