Постанова
Іменем України
11 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 165/1023/17
провадження № 51-4480км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
прокурора                                            ОСОБА_5 ,
потерпілого                                       ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілого             ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Волинського апеляційного суду від  14 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 12016030050001089 за обвинуваченням 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозовичів Іваничівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
2.       На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
3.       Звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року як особу, яку на день набрання чинності цим Законом визнано інвалідом другої групи.
4.       Задоволено цивільні позови прокурора про стягнення з ОСОБА_9 у дохід держави витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 у сумі: 4 230,11 грн для перерахування на користь фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради та 13 735,42 грн для перерахування на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації.
5.       Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Постановлено стягнути на його користь з ОСОБА_9 370 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також 17 185,00 грн процесуальних витрат на правову допомогу та проведення судово-психологічної експертизи.
6.       Ухвалою Волинського апеляційного суду від  14 червня 2023 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 Збільшено розмір відшкодування моральної шкоди на користь останнього з ОСОБА_9 до 650 000,00 грн. У решті вирок залишено без змін. 
7. Згідно з вироком  ОСОБА_9 засуджено за те, що він 12 серпня 2016 року о 13:59, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Ковель-Жовква у межах м. Нововолинська по вул. Автобусній у напрямку м. Володимир-Волинського,усупереч вимогам пунктів 10.1,  12.4, 14.2 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) перед виконанням маневру обгону не переконався у його безпечності для інших учасників дорожнього руху та у тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на смугу зустрічного руху та, здійснюючи обгін декількох транспортних засобів з порушенням швидкісного режиму у межах населеного пункту, поблизу буд. АДРЕСА_2 допустив зіткнення із транспортним засобом марки "Mercedes-Benz Vito", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням потерпілого ОСОБА_6 , унаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді численної поєднаної травми тіла, травматичного шоку важкого ступеня.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
8.      У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , даючи власну оцінку доказам у кримінальному провадженні, вважає, що до зіткнення транспортних засобів призвели дії потерпілого ОСОБА_6 , які у встановленій дорожній обстановці не відповідали вимогам ПДР, оскільки він, виявивши небезпеку для руху у виді автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , не застосував екстрене гальмування, а змістився зі своєї смуги руху на обочину, де внаслідок його грубої необережності й сталося зіткнення. Тоді як дії ОСОБА_9 не перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП. Також зазначає, що у позовних заявах про стягнення з ОСОБА_9 у дохід держави витрат на лікування потерпілого прокурором не вказано передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва ним інтересів держави. А цивільний позов про стягнення шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, пред`явлений потерпілим до неналежного відповідача, оскільки до участі у справі не залучено страхову організацію, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 . Не погоджується з розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, та ставить під сумнів розрахунок витрат закладів охорони здоров`я на лікування останнього. Вважає, що розгляд у суді апеляційної інстанції проведено формально, доводи апеляційної скарги сторони захисту не перевірено з достатньою повнотою, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Позиції інших учасників судового провадження
9.      Від представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшло заперечення на касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 .
10. У засіданні суду касаційної інстанції прокурор, потерпілий та його представник заперечили проти задоволення касаційної скарги захисника засудженого. 
Мотиви Суду
11.   Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
12.   За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
13.   Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
14.   Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 КПК України). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до 
ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
15.   Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції.
16.   Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПК України і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
17.   У цьому кримінальному проваджені судом апеляційної інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано у повному обсязі.
18.   Доводи, за змістом аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 , були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції під час провадженняза апеляційною скаргою захисника. За результатами апеляційного перегляду суд дійшов висновку про обґрунтованість засудження ОСОБА_9 та безпідставність апеляційних вимог сторони захисту і, залишаючи апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, докладно мотивував своє рішення в ухвалі, зміст якої відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Зазначені в ній мотиви про відхилення доводів апеляційної скарги колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
19.   Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що, даючи показання у суді, обвинувачений ОСОБА_9 фактичних обставин вчиненого не заперечував. На спростування аргументів сторони захисту щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та подією ДТП, суд апеляційної інстанції зазначив, що увиниклій ситуації ОСОБА_9 як водій транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки, рухаючись у населеному пункті зі швидкістю більше 60 км/год, перед початком виконання маневру обгону одночасно чотирьох транспортних засобів не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також у тому, що смуга руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, тобто допустив порушення пунктів 10.1, 12.3, 12.4, 14.2 в) ПДР, і саме такі його дії стали передумовою створення іншому учаснику дорожнього руху - потерпілому ОСОБА_6 аварійної ситуації, діючи в умовах якої останній з метою уникнення зіткнення змістився праворуч та опинився на узбіччі проїзної частини, де і відбулося зіткнення транспортних засобів.
20.   При цьому, крім інших доказів, апеляційний суд послався на дані висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/103-22/4995-ІТ від 31 жовтня 2022 року, відповідно до яких мінімальна відстань, необхідна для обгону попутних транспортних засобів автомобілем марки «Volkswagen Transporter» (яким керував ОСОБА_9 ) становить 490…270 м, тобто більше ніж відстань, яка була між ним та автомобілем марки «Mercedes Benz Vito» (під керуванням потерпілого ОСОБА_6 ) - 200 м, тому з технічної точки зору водій ОСОБА_9 у даній дорожній ситуації не мав технічної можливості безпечно виконати обгін. Цим же висновком установлено, що дана дорожня ситуація для ОСОБА_6 є аварійною, тобто такою, у якій водій, діючи відповідно до вимог ПДР, ні за допомогою зменшення швидкості транспортного засобу, ні шляхом маневрування вже не зможе запобігти ДТП.
21.   Також експертним шляхом було встановлено швидкість руху автомобіля марки «Mercedes Benz Vito» під керуванням потерпілого, яка відповідала дозволеній в населених пунктах і становила на момент початку гальмування не менше, ніж 51,5…53,8 км/год, та його зупиночний шлях. Водночас експерт відзначив, що дії водія в аварійній дорожній ситуації не регламентовані ПДР.
22.   Як правильно зазначив у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції, згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тому в межах цього кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 поведінка іншого учасника пригоди, у тому числі на предмет порушення ним ПДР, не є предметом дослідження та аналізу судом.
23.   Висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені сукупністю наявних у кримінальному провадженні доказів, що узгоджуються між собою, безпосередньо досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. 94 КПК України. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 не посилається на жодні нові докази крім тих, яким уже була надана відповідна правова оцінка, а фактично викладає власну оцінку обставин справи, відмінну від їх оцінки судами.
24.   Приймаючи рішення про часткове задоволення апеляційних вимог потерпілого та його представника і збільшення до 650 000,00 грн розміру відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_6 унаслідок ДТП, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) врахував характер правопорушення, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також інші обставини, які мають істотне значення. При цьому додатково взяв до уваги те, що потерпілий проходить тривале лікування, переніс численні операції, зазнаючи  фізичного болю і стресу, потребує постійного стороннього догляду, його звичайний спосіб життя порушено у зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я, тяжкістю завданих травм, набуттям інвалідності та залежності від оточуючих, нечіткістю перспектив щодо повернення дієздатності у майбутньому, відмовою від зайняття підприємницькою діяльністю, яку він вів до ДТП. При цьому відповідач винуватість у вчиненому не визнав, пробачення не попросив і протягом тривалого часу будь-якого відшкодування завданої ним шкоди потерпілому не запропонував. 
25.   Положеннями ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Водночас потерпілий не обмежений у своєму праві вибору способу відшкодування завданої шкоди: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.
26.    Потерпілий  ОСОБА_6 звернувся із цивільним позовом у цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_9 , клопотання про залучення страхової компанії як цивільного співвідповідача у ході судового розгляду не заявляв. Тому судами попередніх інстанцій було прийнято рішення про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди з обвинуваченого. Як правильно зазначив у своїй ухвалі апеляційний суд, таке рішення не суперечить вимогам статей 128-129 КПК України та ст. 1187 ЦК Україниі не позбавляє обвинуваченого можливості та права звернутися у цивільно-правовому порядку до страхової компанії із заявою про повернення суми відшкодування завданої шкоди у межах розміру страхового ліміту.
27.   Також колегія суддів касаційного суду не вбачає жодних порушень у рішенні суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості прийняття до розгляду у цьому кримінальному провадженні позовних заяв прокурора в інтересах держави про стягнення з обвинуваченого вартості витрат закладів охорони здоров`я на лікування потерпілого, оскільки таке рішення повною мірою узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 128 КПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, як було встановлено апеляційним судом і підтверджується матеріалами кримінального провадження, протягом року від проходження лікування потерпілим компетентними органами не було вжито заходів, спрямованих на відшкодуванню таких коштів до місцевого та обласного бюджетів, тому представництво законних інтересів держави у суді було здійснено прокурором.
28.   При пред`явленні позовів прокурор констатував факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, його наслідки та витрати медичних установ на стаціонарне лікування потерпілого. Розмір цих витрат вирахувано згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, а до позовних заяв долучені відповідні довідки- розрахунки бухгалтерій закладів охорони здоров`я, в яких отримував лікування потерпілий, із зазначенням вартості одного ліжко-дня та загальної суми витрат на лікування.
29.   Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду в цьому кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено. 
30.   Стосовно вимоги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 у запереченні на касаційну скаргу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 судових витрат за надання професійної правничої допомоги на стадії касаційного провадження, то вирішення цього питання виходить за межі законодавчо визначеної компетенції суду касаційної інстанції з перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.
31.   На підставі вищенаведеногоСуд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_9 необхідно залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від  14 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                   ОСОБА_3