ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

18 квітня 2024 року                                                                                   Справа № 903/1143/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фермерського господарства "Корсойл-Агро"
на рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024
(ухвалене у м. Луцьку)
та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024
(ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 25.01.2024)
у справі № 903/1143/23 (суддя Дем`як В.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед"
до Фермерського господарства "Корсойл-Агро"
про стягнення 242 393 грн 97 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" звернулося з позовом до Господарського суду Волинської області в якому просило суд стягнути з Фермерського господарства "Корсойл-Агро" 242 393 грн 97 коп., з яких: 188 000 грн – заборгованості за товар, 20 322 грн 19 коп. – пені, 5 871 грн 78 коп. – 30% річних та 28 200 грн – відсотків за користування чужими грошима за прострочення виконання грошових зобов`язань.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань згідно Договору поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Господарський суд Волинської області рішенням від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 закрив провадження у справі в частині стягнення 18 931 грн 73 коп. підставної пені, 5 871 грн               78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 134 996 грн           49 коп. основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору. Позов задовольнив частково. Стягнув з Фермерського господарства "Корсойл-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" 53 003 грн 51 коп. основної заборгованості та 2 834 грн 37 коп. витрат пов`язаних з оплатою судового збору. В решті позову відмовив.
При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 09.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" (постачальник) та Фермерським господарством "Корсойл-Агро" укладено договір поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 ДП, згідно з умовами якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.
Суд встановив, що на виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем, прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 488 000 грн, однак, ФГ "Корсойл-Агро" взяті на себе згідно договору поставки зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість не оплатило у зв`язку з чим заборгувало постачальнику 188 000 грн.
Перевіривши розрахунок пені зроблений позивачем, суд дійшов висновку, що підставною та такою, що підлягає до стягнення є пеня в загальному розмірі 18 931 грн 73 коп., а в частині стягнення 1 390 грн 46 коп. пені слід відмовити в зв`язку з неправильним її нарахуванням.
Також, суд вказав, що обґрунтованими 30% річних та відсотків за користування чужими грошима за прострочення виконання грошових зобов`язань, вірність їх розрахунків, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача відповідних сум.
Крім того, суд встановив, що відповідач після відкриття провадження у справі сплатив грошові кошти в сумі 188 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №13139 від 10.11.2023 на суму 188 000 грн.
З огляду на п. 4.8. Договору поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022, вимоги позивача, викладені у відповіді на відзив за якими позивач просив суд закрити провадження щодо стягнення з відповідача 20 322 грн 19 коп. пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 133 606 грн 03 коп. основної заборгованості та стягнути з відповідача залишок заборгованості в розмірі 54 393 грн 97 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження н підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у частині 18 931 грн 73 коп. підставної пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 134 996 грн 49 коп. основної заборгованості за відсутністю предмету спору.
Тому, судом було ухвалено рішення про стягнення з відповідача несплаченої суми основного боргу в розмірі 53 003 грн 51 коп.
Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 525, 526, 530, 536, 546, 549, 266, 625, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 144, 173, 230, 231, 265 Господарського кодексу України.

Господарський суд Волинської області додатковим рішенням від 23.01.2024 у справі №903/1143/23 заяву про ухвалення додаткового рішення суду задовольнив частково. Стягнув з Фермерського господарства "Корсойл-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вказане судове рішення мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі          14 000 грн.
Однак, взявши до уваги заперечення відповідача, незначну складність справи, тривалість її розгляду, невелику кількість законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, сталість судової практики, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо доцільності відшкодування ТОВ "Петрол Груп Лімітед" за рахунок Фермерського господарства "Корсойл-Агро" витрат на надання правової допомоги в суді в розмірі 7 000 грн, які на переконання суду, відповідатимуть критеріям пропорційності, добросовісності, розумності та справедливості.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Фермерське господарство "Корсойл-Агро" із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 в частині стягнення 53 003 грн 51 коп. основної заборгованості та 2 834 грн 37 коп. витрат пов`язаних з оплатою судового збору, скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024 у справі №903/1143/23 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована таким.
Судом не взято до уваги доказів та пояснень наданих відповідачем у відзиві на позовну заяву, що свідчить про неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.
Вказує, що відповідно до Актів про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФГ "Корсойл-Агро" Головного управління ДПС у Волинській області від 13.10.2023 № 15707/07-01/36716877 та від 01.11.2023 № 17554/07-01/36716877 встановлено відсутність фактичної реалізації ТОВ "Петрол Груп Лімітед" дизельного палива для ФГ "Корсойл-Агро" через ненадання ТОВ "Петрол Груп Лімітед" належних та достатніх документів для підтвердження фактів поставки. Неодноразові телефонні дзвінки до директора ТОВ та листи через електронну пошту щодо надання необхідних документів для підтвердження факту поставки відповідно до Договору № 09-12/2022-1 ДП залишились без задоволення. Через такі неправомірні дії позивача, ФГ "Корсойл-Агро" несе збитки у вигляді зняття суми ПДВ з податкового кредиту за періоди з лютого по серпень 2023 року.
В оскаржуваному рішенні суду вважаються підставними та такими, що підлягають стягненню з відповідача пеня в розмірі 18 931 грн 73 коп., 30 % річних за період з 02.10.2023 по 08.11.2023 в розмірі 5 871 грн 78 коп., 15 % від суми боргу за користування чужими грошовими коштами в розмірі 28 200 грн.
Така сума штрафних санкцій з відповідача складає 53 003 грн 51 коп., що в своїй сукупності створює для відповідача непомірний тягар, є неспіврозмірними заходами відповідальності і не відповідають діловій практиці та звичаям ділового обороту.
Посилаючись на норми ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, вказує, що вони направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у невиконанні зобов`язання боржником.
Скаржник зазначає, що у своїй позовній заяві позивач не вказує про наявність у нього збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань з боку відповідача та не вказує про наявність збитків чи порушення інтересів інших учасників господарських відносин.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).
Просить суд взяти до уваги вищевикладене та врахувати, що загальна сума штрафних санкцій, яка нараховується позивачем є значною та неспіврозмірною сумі простроченої заборгованості.
Щодо додаткового рішення по справі № 903/1143/23, скаржник вказує, що у клопотанні про залишення витрат на професійну правничу допомогу за позивачем від 22.01.2023 за вих. № 12 ФГ "Корсойл-Агро", з огляду на часткове задоволення позову, очевидну неспівмірність заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, та посилаючись на правові висновки Верховного Суду просило покласти витрати на професійну правничу допомогу на позивача – ТОВ "Петрол Груп Лімітед".
Зазначає, що у позовній заяві від 09.11.2023 позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача - ФГ "Корсойл-Агро".
При цьому, рішенням від 12.01.2024 по справі № 903/1143/23 Господарський суд задовольнив позов частково – стягнув з відповідача суму заборгованості та витрати пов`язані з оплатою судового збору. В решті позову було відмовлено.
Тому, вважає, що постановляючи додаткове судове рішення від 23.01.2024 суд знову повернувся до розгляду питання розподілу судових витрат між сторонами та фактично змінив рішення від 12.01.2024, яким в задоволенні інших позовних вимог позивачу було відмовлено.
На підставі викладеного, скаржник просить рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 по справі № 903/114323 та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024 у справі № 903/1143/23 скасувати в частині стягнутих з відповідача сум та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 скасувати в частині закриття провадження у справі в частині 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима у зв`язку з відсутністю предмету спору та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, змінити вказане рішення в частині сум щодо яких закрито провадження та присуджених до стягнення, а додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024 у справі № 903/1143/23 залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 09.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" (постачальник) та Фермерським господарством "Корсойл-Агро" укладено договір поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 ДП (далі – Договір; а. с. 5-6), згідно з умовами якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. Договору кількість, асортимент і ціна Товару узгоджується сторонами додатково та визначається у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних. Ціна Товару може бути погоджена Сторонами у специфікації, яка в такому випадку є додатком до даного договору, і підлягає застосуванню, якщо сторони не погодять іншу ціну у видаткових накладних або шляхом виставлення постачальником рахунку та прийняття його до оплати покупцем.
Згідно п.п. 2.1.-2.3. Договору якість товару, що постачається, повинна відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам (ДСТУ), діючим на території України, та підтверджуватись паспортом та/або сертифікатом якості. Ціна за одиницю товару встановлюється за погодженням сторін та підтверджується виданою постачальником видатковою накладною або рахунком на оплату. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі передбачені чинним законодавством України. Одиниця виміру: літри/тони. Товар поставляється Покупцю в кількості і по ціні, відповідно до погоджених заявок та виставлених рахунків-фактур, на умовах EXW (база Постачальника), СРТ (пункт призначення Покупця), FСА або ін. Заявки по поставку Товару подається Покупцем у письмовій формі, у тому числі засобами електронного зв`язку. У заявім на поставку товару, покупець зазначає чи являється платником податку на додану вартість та платником акцизного податку з реалізації пального.
Факт передачі Товару у власність Покупця підтверджується підписанням уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (накладної). Постачальник може здійснювати поставку Товару на будь-якій із наступних умов:
- товар постачається шляхом перевантаження від постачальника в автомобільний транспорт покупця або транспорт транспортної організації, послугами якої користується покупець;
- товар постачається шляхом перевантаження від постачальника в ємкості покупця за адресою їх місцезнаходження (п. п. 3.1., 3.2. Договору).
Відповідно до п.п. 4.1.-4.6. Договору вартість товару зазначається з урахуванням ПДВ, паливу та урахуванням транспортних витрат. Постачальник зобов`язується передати покупцю товар у власність лише на підставі повної попередньої оплати товару. У разі несплати покупцем сто відсотків загальної вартості товару, постачальник вправі змінити ціну на товар у разі зміни ціни на ринку. У випадку поставки товару на умовах відстрочення платежу, оплата вартості Товару здійснюється в строк непізніше 3 (трьох) днів з моменту поставки Товару. Оплата здійснюється на підставі рахунку-фактури постачальника. До вартості товару входить вартість послуг з доставки до місця вивантаження нафтопродуктів від постачальника. Розрахунки між сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Датою сплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.
На виконання умов договору позивачем було поставлено, а ФГ "Корсойл-Агро", прийнято, дизельне паливо загальною вартістю 488 000 грн, що підтверджується видатковою накладною №1091 від 26.09.2023 та товарно-транспортною накладною №4 від 26.09.2023 (а. с. 8).
Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, ФГ "Корсойл-Агро" взяті на себе згідно договору поставки №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022 зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість не оплатило у зв`язку з чим заборгувало позивачу 188 000 грн.
З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ФГ "Корсойл-Агро" своїх зобов`язань за Договором поставки №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022, позивачем 19.10.2023 на адресу ФГ "Корсойл-Агро" було направлено претензію за №18-10/2023-1 від 18.10.2023 з вимогою сплати заборгованість в розмірі 188 000 грн. та штрафні санкцій в загальному розмірі 32 320 грн 55 коп. (а. с. 9-10).
Матеріали справи не містять доказів реагування відповідача на вказану претензію позивача.
За таких обставин, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 188 000 грн. Також позивач нарахував та заявив до стягнення із відповідача 20 322 грн 19 коп. пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних та 28 200 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.
Після пред`явлення позову, відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі 188 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13139 від 10.11.2023 (а. с. 21).
В свою чергу, позивач подав суду першої інстанції відповідь на відзив, у якому беручи до уваги сплату відповідачем коштів, посилаючись на п 4.8. Договору поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022 зазначив, що відповідно до здійсненої оплати на суму                 188 000 грн зарахування грошових зобов`язань по такому договору здійснено на суму 20 322 грн 19 коп. пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 133 606 грн 03 коп. основної заборгованості. Тому, просив суд закрити провадження щодо стягнення з відповідача 20 322 грн 19 коп. пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 133 606 грн 03 коп. основної заборгованості та стягнути з відповідача залишок заборгованості в розмірі 54 393 грн 97 коп. (а. с. 41-42).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Щодо меж апеляційного перегляду рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23, то суд бере до уваги, що в силу ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на аналіз вимоги п. п. 1, 3 прохальної частини апеляційної скарги, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнутих сум та ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю, а відтак суд апеляційної інстанції переглядає вказане рішення повністю, а не в окремій частині.  

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (частина 6 вказаної статті).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
У відповідності до ст.525 ЦК України зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, крім випадків передбачених законом або договором.
Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .
Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Вище судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 від 09.12.2022 позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму              488 000 грн, за який відповідач розрахувався частково, а саме сплатив позивачу кошти в сумі      300 000 грн. Відтак у відповідача перед позивачем, на момент звернення до суду із цим позовом, існувала заборгованість по Договору №09-12/2022-1 від 09.12.2022 в розмірі 188 000 грн.
Посилання скаржника на те, що Актами про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФГ "Корсойл-Агро" Головного управління ДПС у Волинській області від 13.10.2023 № 15707/07-01/36716877 та від 01.11.2023 № 17554/07-01/36716877 встановлено відсутність фактичної реалізації дизельного палива, через ненадання позивачем належних та достатніх документів для підтвердження фактів поставки, суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять видаткову накладну №1091 від 26.09.2023 та товарно-транспортну накладну №4 від 26.09.2023.
Суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.
Апеляційний господарський суд зауважує, що видаткова накладна №1091 від 26.09.2023 на поставку ТОВ "Петрол Груп Лімітед" товарно-матеріальних цінностей ФГ "Корсойл-Агро" підписана уповноваженими представниками сторін, скріплена відтисками печаток господарюючих суб`єктів, містить всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображає зміст та обсяг здійсненої сторонами на підставі останньої, згідно умов підписаного Договору поставки №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022 господарської операції.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості 188 000 грн.
Щодо стягнення з відповідача 20 322 грн 19 коп. пені, суд бере до уваги таке.
Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України).
Відповідно до приписів статей 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно із п. 6.2. Договору при здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочки покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових умовах або специфікаціях, а також невиконанні умов щодо своєчасної оплати за товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення.
З огляду на невиконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару у повному обсязі, позивні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
В той же час, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що підставною та такою, що підлягає до стягнення, сума пені в розмірі 18 931 грн 73 коп., а в частині стягнення 1 390 грн        46 коп. слід відмовити в зв`язку з неправильним її нарахуванням.
Відносно посилання скаржника на норми ст. 551 ЦК України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо можливості зменшення за рішенням суду неустойки, суд вказує, що скаржник не подавав суду окреме, належним чином мотивоване клопотання про зменшення пені, нарахованої позивачем, з підтвердженням обставин належними доказами.
Тому, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав щодо розгляду питання, порушеного скаржником у тексті апеляційної скарги щодо зменшення пені. 
Щодо стягнення 30 % річних у сумі 5 871 грн 78 коп., суд зважає на таке.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.
Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.
Пунктом 6.3. Договору передбачено, що сторони прийшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки і встановлюють її в розмірі тридцять відсотків річних від несплаченої вартості товару до дня повної оплати.
Відповідно до п. 6.4. Договору поставки нафтопродуктів №09-12/2022-1 ДП від 09.12.2022 сторони погодили, що з дня закінчення строків сплати за цим Договором вважається, що Постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу Постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а Покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше трьох банківських днів.
Перевіривши зроблений позивачем розрахунок 30 % річних та враховуючи викладені норми законодавства, умови Договору, апеляційний господарський суд висновує, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо позову в частині стягнення з відповідача 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима за прострочення виконання грошових зобов`язань, суд бере до уваги таке.
За приписами ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 6.5. Договору при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Постачальник має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків від неоплаченої вартості Товару.
Суд апеляційної інстанції вказує, що ч. 3 ст. 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 ЦК України право продавця вимагати від покупця сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме як річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Разом із цим згідно з положеннями статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, є штраф.
Якщо об`єкт має всі ознаки певного поняття, то він входить до об`єму цього поняття. Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору (пункт 6.5. Договору) нараховуються від суми невиконаного зобов`язання (неоплаченої вартості товару), за своєю правовою природою, підпадають під визначення штрафу (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
Ураховуючи можливість нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у відсотках річних, ту обставину, що сторони визначили таке нарахування у сталому відсотку від суми, суд побавлений можливості математичним способом, за відсутності встановлення періоду нарахування відсотків (день, місяць, рік, тощо), перетворити відповідні відсотки у проценти за річною ставкою.
Відтак, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення відсотків за користування чужими грошима.
Між тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення вказаної позовної вимоги.
Щодо зарахування позивачем, здійсненої 10.11.2023 відповідачем оплати, закриття провадження у справі, в частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції вказує таке.
Як встановлено вище, відповідач після відкриття провадження у справі сплатив грошові кошти в сумі 188 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13139 від 10.11.2023 на суму 188 000 грн.
Пунктом 4.8. Договору визначено, що у випадку наявності заборгованості Покупця перед Постачальником, сторони домовились про наступний порядок погашення грошових зобов`язань по даному договору:
1) пеня;
2) штраф;
3) прострочена сума не сплаченого у строк Товару;
4) оплата, що проводиться в строк.
Позивач - ТОВ "Петрол Груп Лімітед" в відповіді на відзив за вх.№01-75/7414/23 від 04.12.2023 з посиланням на п. 4.8. Договору зазначав, що відповідно до здійсненої оплати на суму 188 000 грн. зарахування грошових зобов`язань по даному договору здійснено на суму 20 322 грн 19 коп. пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 133 606,03 грн.  основної заборгованості. 
Відтак, позивач просив суд закрити провадження щодо стягнення з відповідача 20 322 грн 19 коп. пені, 5 871 грн 78. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 133 606,03 грн. основної заборгованості та стягнути з відповідача залишок заборгованості в розмірі 54 393 грн 97 коп.
Суд першої інстанції оскаржуваним рішенням закрив провадження у справі в частині стягнення 18 931 грн 73 коп. підставної пені, 5 871 грн 78 коп. 30% річних, 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима та 134 996 грн 49 коп. основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору, стягнув з відповідача 53 003 грн 51 коп. основного боргу, в решті позову відмовив.
В той же час, суд апеляційної інстанції зауважує, що п. 4.8. Договору містить порядок зарахування, зокрема неустойки (пеня, штраф) та сум коштів, якими погашається заборгованість або які оплачуються в строк. Однак, такий пункт не визначає порядок зарахування відсотків річних та відсотків за користування чужими коштами.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, зарахування коштів, порядок зарахування котрих не обумовлений п. 4.8. Договору, слід здійснювати після зарахування коштів, передбачених таким пунктом договору.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відтак, беручи до уваги те, що відповідач після звернення позивача до суду з позовом та після відкриття судом провадження у цій справі сплатив 188 000 грн, а також наведене вище щодо порядку зарахування коштів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення 18 931 грн 73 коп. підставної пені та 169 068 грн 27 коп. основної заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.
Суд першої інстанції, враховуючи здійснену відповідачем оплату та заяву позивача про порядок її зарахування, не надав оцінку п. 4.8. Договору щодо того, котрі саме суми позивач має зарахувати та у який порядок, а тому дійшов помилкового висновку про можливість зарахування сум відсотків річних та відсотків за користування чужими коштами до моменту зарахування суми основної заборгованості.
За таких обставин, до стягнення з відповідача підлягає 18 931 грн 73 коп. основної заборгованості, 5 871 грн 78 коп. 30 % річних, а в стягненні 1 390 грн 46 коп. пені та 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима слід відмовити.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, в частині оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 частково підтверджуються встановленими обставинами справи.
Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно із нормами ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини .
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 скасувати в частині закриття провадження у справі в частині 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима у зв`язку з відсутністю предмету спору, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові та змінити рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 в частині сум щодо яких закрито провадження та присуджених до стягнення.
Щодо додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024 у справі № 903/1143/23, суд бере до уваги таке.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд звертає увагу на те, що додаткове судове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.
Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".
Конституційне право кожного на правничу допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Положеннями статті 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
В позовній заяві вказано, що позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн
Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога в суді першої інстанції позивачу надавалася Адвокатським об`єднанням "Фоксі".
Зокрема, 21.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Фоксі" (об`єднання) було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с. 51-52), згідно умов п. 1.1. якого об`єднання зобов`язуються здійснювати представлення інтересів клієнта перед юридичними особами та фізичними особами, в органах державної влади, прокуратури, поліції, державної виконавчої служби/приватними виконавцями, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в судах усіх інстанцій з питань, що стосуються клієнта. Для цього об`єднанню надається право: подання запитів, заяв, клопотань та інших процесуальних документів; одержувати належні клієнту документи; представляти інтереси в суді зі всіма правами, які передбачені законодавством; вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням договору.
Відповідно до п.п. 7.1.-7.3. договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої об`єднанням правової допомоги, розмір гонорару та понесених витрат. Сума, що підлягає сплаті за договором, розраховується виходячи із розрахунку послуг і часу, витраченого об`єднанням. Сторонами погоджується, що розрахунок розміру гонорару здійснюється з урахуванням вартості 1 години затраченого часу, гривневим еквівалентом чого є сума коштів 2 000 грн.
Згідно акту наданих послуг від 15.01.2024 (а. с. 53) підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 14 000 грн., в тому числі:
- аналіз договірних відносин між ТОВ "Петрол Груп Лімітед" та ФГ "Корсойл-Агро", а також документів на підтвердження поставки товару, 2 години, 4 000 грн.;
- підготовка та подача в інтересах клієнта позовної заяви до Господарського суду Волинської області, 5 годин, 10 000 грн.
Також, 15.01.2024 Адвокатським об`єднанням "Фоксі" було виставлено ТОВ "Петрол Груп Лімітед" рахунок на оплату №1 на суму 14 000 грн (а. с. 54).
Як вбачається з платіжної інструкції від 15.01.2024 №44 із призначенням платежу "оплата гонорару згідно рах. №1 від 15.01.2024 без ПДВ" ТОВ "Петрол Груп Лімітед" здійснило оплату АО "Фоксі" наданих останнім послуг на суму 14 000 грн (а. с. 55).
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у додаткових постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідач заперечуючи проти розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу  зазначає, що такі судові витрати є неспівмірним та завищеним порівняно із ціною позову, складністю справи, обсягом матеріалів та кількістю підготовлених процесуальних документів, а також частковим задоволенням позовних вимог.
При цьому, суд зауважує, що за такої позиції відповідач не просить пропорційно зменшити розмір витрат, а наполягає на повній відмові у їх стягненні, шляхом покладення таких витрат на позивача.
Апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом, що категорія справи не є специфічною чи особливо складною, спір виник щодо несплати у повному обсязі вартості поставленого товару, не потребує при складенні процесуальних документів опрацювання великої кількості нормативно-правових актів, судова практика є усталеною.
Відтак враховуючи результати вирішення спору, у тому числі за наслідком апеляційного перегляду рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про   зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з 14 000 грн до 7000 грн, які є співмірними із складністю справи та наданими адвокатом послугами, відповідають критерію реальності адвокатських витрат та розумності таких витрат.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо додаткового рішення, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024 у справі №903/1143/23.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Корсойл-Агро" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 скасувати в частині закриття провадження у справі в частині 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.
Змінити рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі №903/1143/23 в частині сум щодо яких закрито провадження та присуджених до стягнення.
Викласти п. п. 1-4 резолютивної частини рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2024 у справі № 903/1143/23 в редакції:
"1. Провадження у справі в частині стягнення 18 931 грн 73 коп. підставної пені та                  169 068 грн 27 коп. основної заборгованості закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.
2. Позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Фермерського господарства "Корсойл-Агро" (45630, Волинська область, Луцький район, село Княгининок, вулиця Бригадний Двір, будинок 16, код 36716877) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" (43016, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, будинок 10, інше приміщення 4, приміщення 5, код 44808485) - 18 931 грн 73 коп. основної заборгованості, 5 871 грн 78 коп. 30 % річних та         2 553 грн 57 коп. судового збору за подання позовної заяви.
4. В стягненні 1 390 грн 46 коп. пені та 28 200 грн відсотків за користування чужими грошима відмовити.".
3. Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2024 у справі № 903/1143/23 залишити без змін.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Груп Лімітед" (43016, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, будинок 10, інше приміщення 4, приміщення 5, код 44808485) на користь Фермерського господарства "Корсойл-Агро" (45630, Волинська область, Луцький район, село Княгининок, вулиця Бригадний Двір, будинок 16, код 36716877) - 532 грн 73 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Господарському суду Волинської області видати накази на виконання цієї постанови.
6. Справу № 903/1143/23 надіслати Господарському суду Волинської області.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.