КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 373/2681/23                                                               Головуючий суддя у суді І інстанції Лебідь В.В.
Провадження № 33/824/3082/2024                                           Головуючий суддя у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 травня 2024 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Іваненка Костянтина Олексійовича на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Таврійськ Новокаховського району Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ВЧ НОМЕР_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Пологи-Яненки Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянина України, неодруженого, освіта середня спеціальна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 17 травня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Іваненко К.О.звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі відносно  ОСОБА_1 закрити і визнати винним ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі порушено клопотання про поновлення строку на оскарження, мотивоване тим, що копію повного тексту оскаржуваної постанови отримано представником 07 травня 2024 року.
Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.
При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.
Ураховуючи, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 26 квітня 2024 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 06 травня 2024 року. Разом з тим, з апеляційною скаргою скаржник звернувся лише 17 травня 2024 року.
При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі сплином значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушувати принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Іваненко К.О. були присутні в судовому засіданні при розгляді справи, надавали пояснення та достовірно знали про результат прийнятого рішення, порядок і строки його оскарження.
Сам по собі факт отримання копії постанови, за наявності обставин щодо обізнаності із результатом розгляду справи, не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого поясненнятому, що перешкоджало  ОСОБА_1 та/або його захиснику -адвокату Іваненку К.О. після проголошення постанови суду реалізувати своє право на апеляційне оскарження цього судового рішенняпротягом встановленого законом десятиденного строку і доказів того, що представник вживав відповідних заходів, спрямованих на захист прав та інтересів  ОСОБА_1 не надано.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_1 - адвоката Іваненка К.О. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Іваненка Костянтина Олексійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 373/2681/23 відмовити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Іваненка Костянтина Олексійовича на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         С.А. Голуб