ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 травня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 399/430/23
провадження № 22-ц/4809/434/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2023 року у складі судді Шульженко В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.09.2011. 
14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідач при підписанні анкети – заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 39 000 грн. 00 коп.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
У зв?язку з порушенням зобов?язань за кредитним договором, відповідач станом на 15.04.2023 має заборгованість у розмірі 48 096 грн. 18 коп., яка складається з наступного: 39662 грн. 98 коп.- заборгованість за кредитом; 8433 грн. 20 коп.- заборгованість за простроченими відсотками. 
Зазначає, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг.
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 22.09.2011 у розмірі 48096,18 грн станом на 15.04.2023 та витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст рішення суду
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.09.2011 року у розмірі 33389,84 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1863,31 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначав, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення помилкового та неправосудного та несправедливого рішення по справі в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що на підтвердження своїх вимог, позивач надав копію Анкети-заяви, проте позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання відповідачем як позичальником Пам?ятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, що у сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі кредитного договору між сторонами.
Вважає, що доказів того, що він був проінформований про зміни умов кредитування з використанням кредитної картки, позивач суду не надав.
Звертає увагу суду на те, що додані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг взагалі не містять його підпису, а інформація про паспорт споживчого кредиту у Анкеті-заяві відсутня.
Крім того, вказує, що позивач не обґрунтував порядок розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що доводи апеляційної скарги є такими, що не підлягають задоволенню. Зауважив, що договір, укладений між відповідачем та АТ КБ «ПриватБанк», повністю відповідає вимогам чинного законодавства.
Вважає безпідставними доводи відповідача щодо переплати по кредитному договору, оскільки відповідачем не надано розрахунку такої переплати як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
ОСОБА_1 22.09.2011 підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої виявив бажання на отримання банківських послуг.
У вказаній анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» а також «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 22.09.2011 відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань).
Укладений між сторонами договір від 22.09.2011 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані. При цьому, слід зазначити, що в кінці витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначено, що повна версія Умов та правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua.
Крім того, позивачем до позовної заяви додано копію Паспорту споживчого кредиту підписаний відповідачем ОСОБА_1 05.05.2020, та зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 20.05.2020. У даному паспорті зазначено наступну інформацію, зокрема: 1) процентна ставка у пільговий період - 0,00001% річних та процентна ставка поза межами пільгового періоду, відсотків річних – 43,20 % річних (для карти «Універсальна»), 42,00% річних (для карти «Універсальна ГОЛД») та 37,2% річних (для карток Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite), а також процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних – 86,40% річних для картки «Універсальна», 84,00% річних для картки «Універсальна ГОЛД» та 74,40% річних для карток Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite; 2) порядок повернення кредиту із зазначенням кількості та розміру платежів, періодичність внесення; 3) підтвердження відповідача про те, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування.
Розмір заборгованості станом на 15.04.2023 становить 48096,18 грн., яка складається з наступного: 39662,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8433,20 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 21.09.2017 відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт в розмірі 32000,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався та зменшувався. 08.03.2021 відбулося останнє збільшення згідно даної довідки в розмірі 39000,00 грн. та зазначено, що 26.12.2022 кредитний ліміт 0,00 грн. (зменшення кредитного ліміту).
За даними виписки за договором б/н за період 21.09.2017 – 18.04.2023 виданої на ОСОБА_1 , довідки про надані кредитні картки, підтверджується факт користування кредитною карткою.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 33389,84 грн, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що зваживши у сукупності подані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази по справі, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за поточним тілом кредита у сумі 33389,84 грн., а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Матеріалами справи встановлено, що 22.09.2011 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка містить його анкетні дані та підпис.
Факт отримання відповідачем коштів в АТ КБ «ПриватБанк» не заперечується відповідачем.
При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22.09.2011 не містить жодної інформації щодо укладення між сторонами саме кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів або ж кредитної картки з встановленим на ній кредитним лімітом, із визначенням порядку погашення заборгованості за кредитом та встановлення відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з цим ця Заява не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить жодної інформації щодо предмету доказування у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, Умови та правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 21.09.2017 відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт в розмірі 32 000,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався та зменшувався. 08.03.2021 року відбулося останнє збільшення згідно даної довідки в розмірі 39000,00 грн. та зазначено, що 26.12.2022 кредитний ліміт становить 0,00 грн. (зменшення кредитного ліміту) (а.с. 40).
Згідно виписки за договором № б/н, вбачається, що відповідач за період з 21.09.2017 по 18.04.2023 за умовами укладеного з банком договору користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 15 квітня 2023 року має заборгованість у загальному розмірі 48096,18 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 39662,98 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 8433,20 грн.
Такий розмір заборгованості було обґрунтовано долученим до позову розрахунком заборгованості за договором б/н від 22.09.2011 станом на 15.04.2023 (а.с.9-23) та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 21.09.2017 – 18.04.2023 (а.с.24-39).
При цьому, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту, проаналізувавши розрахунок заборгованості стягнув суму 33389,84 грн. (поточне тіло кредиту).
Суд зауважував про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві №б/н від 22.09.2011, підписаної ОСОБА_1 , оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.
Тому, колегія суддів, дослідивши докази долучені до позовної заяви банком, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежного дослідження судом першої інстанції розрахунку заборгованості за тілом кредиту та її відсутності. 
Відповідно до висновку Касаційної цивільної палати № 755/7704/15-ц Верховного Суду викладеного у постанові № від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33389,84 грн., обґрунтовано та на підставі належних доказів, які відповідачем не спростовано.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність відповідачем обставин, на які він посилався в апеляційній скарзі як на підставу скасування рішення суду, відсутність в зв`язку з цим правових підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідності скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2023 року в частині стягнення кредитної заборгованості за поточним тілом кредиту та розподілу судових витрат залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Дуковський

       Л.М. Дьомич