Справа № 127/23090/23
Провадження № 22-ц/801/1114/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року	Справа № 127/23090/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Копаничук С. Г., 
суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року, постановлене у складі судді Гуменюка К. П. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" звернулося  до  суду  із  позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що  між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «Авентус Україна» відповідно до правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», був укладений електронний договір № 4863194 про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2021 року. Відповідно до договору відповідачу було надано кредит у розмірі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , строком на 30 днів, який може бути продовжений строком на 90 днів (автопролонгація), зі сплатою процентів в розмірі 1,90% в день. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, а тому кредитний договір пролонговано на підставі п.4.3 кредитного договору, а користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф згідно якого, останній набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором в розмірі 65600 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 20000 грн , сума заборгованості за відсотками - 45600 грн. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача, а тому ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"  просило стягнути вказані кошти з відповідача.
07 грудня 2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" подало заяву про зменшення позовних вимог, у якій просило су стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості в розмірі 65600 грн., відмовившись від стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором № 4863194 про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2021 року у розмірі 65600 грн. 
У  апеляційній  скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона заперечує факт укладення договору, отримання кредиту та розмір заборгованості, які позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами. З наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційних телекомунікаційних системах первинного кредитора при укладенні кредитного договору. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"  вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи  позов,  суд  першої  інстанції  виходив  з  того, що   ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за  договором  факторингу набуло право вимоги за кредитним договором   № 4863194 про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2021 року, укладеним ТОВ «Авентус  Україна» з  ОСОБА_1 , яка   свої договірні зобов`язання не виконує належним чином. Внаслідок цього право позивача є порушеним  та   підлягає захисту, а відповідач повинен нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлений судом.   
Колегія суддів, враховуючи доводи скарги, з таким висновком суду погодитись не може, виходячи з наступного.
Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав паперову копію кредитного договору № 4863194 про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2021 року укладеного в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 .
Згідно з п.п. 1.3, 1.4, 1.5 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн., строк кредиту - 30 днів, тип процентної ставки - фіксована.
Відповідно до п. 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.
До відповідача ОСОБА_1 була застосована лише стандартна процентна ставка (1,90 % в день).
Згідно з п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.4/23-Ф, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за договорами кредиту.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору. 
18 квітня 2023 року сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстрів боржників в кількості 9333 на загалшьну суму заборгованості 120955292 грн. до договору факторингу №18.4/23-Ф від 18 квітня 2023 року та скріпили своїми печатками. Відповідач факт передачі права вимоги за кредитним договором № 4863194 від 02 жовтня 2021 року не оспорювала. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. (частина 1 статті 207 ЦК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Ст. 80  ЦПК України  передбачено, що  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 – ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно з частинами першою-третьою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21 зазначено, що: «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України)».
У даній справі відповідач ставить під сумнів паперові копії документів, а позивач не зазначив про наявність їх оригіналів та не надав суду оригінали електронних доказів. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження укладення з відповідачем договору у електронній формі позивач не надав електронних доказів, що підтверджують укладення між сторонами договору в електронній формі, як і не надав електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з паперових копій договорів, їх укладення здійснюється сторонами електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором з використанням мобільного телефону відповідача. У наявній в матеріалах справи копії кредитного договору зазначено 6 (шість) абонентських номерів операторів мобільного зв`язку.
Електронних доказів на підтвердження того, що відповідач вчинив вищезазначені дії з використанням абонентського номеру мобільного телефону, який йому належить матеріали справи не містять.
Як вбачається з паперової фотокопії договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.   
Електронні докази на підтвердження того, що відповідачка вчинила вищезазначені дії, в матеріалах справи також відсутні.
Отже, факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості позивач не підтвердив належними, допустимими та достовірними доказами, надані ним паперові копії договору не відповідають критеріям допустимості й достовірності доказів, а також вимогам щодо визначення доказів, оскільки не підпадає під поняття ні письмового, ні електронного доказу згідно статті 76 ЦПК України.
Крім цього, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківський розрахунок не
є первинним документом, а тому він сам по собі не може підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також, без первинних документів підтверджувати розмір зазначеної заборгованості, який неможливо перевірити. 
Первинних бухгалтерських документів, з яких можна встановити усі здійснені операції за кредитом, в тому числі й факти надання позичальнику кредитних коштів, нарахування відсотків, погашення боргу, тощо, позивач не надав. 
Крім цього, позивач надав довідки перерахування коштів, проте зазначені довідки не являються належним доказом перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 , оскільки ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі- Закон № 996-XIV) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом № 996-XIV. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Відповідно до пп. 14 п. 1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі – Положення), первинним є документ, що містить відомості про операцію.
Частиною 22.1 ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.
Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. 
При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення).
Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.
Таким чином, надані позивачем розрахунки заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такі розрахунки не є первинними документами.
З довідки АТ «Приватбанк» не можливо встановити отримання кредитних коштів ОСОБА_1 , оскільки довідка не є первинним бухгалтерським документом та більше того, у ній відсутні відомості, що перерахунок коштів у будь-якій з транзакцій з рахунків первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна».
Враховуючи викладені обставини колегія суддів приходить до висновку про недовеність позовних вимог, оскільки позивач не надав допустимих, достовірних і достатніх доказів факту укладення кредитного договору, надання коштів, заявлений розмір кредитної заборгованості за кредитним договором, які не підтвердив первинними бухгалтерськими документами, не надав суду оригінали електронних документів або належним чином посвідчені їх копії, у тому числі, платіжних документів (касових та банківських), які б підтвердили розмір заборгованості. 
Суд першої інстанції відсутність достовірних і достатніх доказів зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним оскаржуване рішення суду скасувати, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеності, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які здійсненні з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову через його недоведеність. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з позивача на користь відповідача слід стягнути 4026 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року, скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 4026 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                               С. Г. Копаничук 

судді:                                                                     Л. О. Голота

                                                                              В. В. Оніщук