КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 362/1189/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/927/2024
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
24 квітня 2024 року                                                                                                 м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                      
                                         при секретарі      Даньшиній І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада                  2023 року, ухваленого під головуванням судді Марчука О.Л.,- 
 
      встановив:
 
У лютому 2023 року ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до суду з названим позовом.
Товариство просило стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 138 940 грн 42 коп. та суму судового збору у розмірі           2 684 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 березня 2020 року о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia» державний номер  НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» державний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 .
На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту між ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» і ПП «Віп-рент» щодо транспортного засобу «Toyota Camry» державний номер НОМЕР_2 .
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС».
ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» сплатило на користь ПП «Віп-рент» страхове відшкодування в сумі 268 940 грн 00 коп.
ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» сплачено страхове відшкодування в сумі 130 000 грн 00 коп.
Позивач вважав, що сума невідшкодованих збитків у розмірі                          138 940 грн 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада2023 року названий позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 138 940 грн 00 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн 00 коп.
В апеляційній  скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Від представника ПрАТ «СГ «ТАС» надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.
Встановлено, що 03 березня 2020 року о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia» державний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» державний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/1437/20 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 .
На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту між ПрАТ «СК «Українська страхова група» і ПП «Віп-рент» щодо транспортного засобу «Toyota Camry» державний номер НОМЕР_2 .
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу                    «Skoda Fabia» державний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС». Поліс серії АО № 006551317.
Відповідно до рахунків СТО від 23 березня 2020 року та 04 червня 2020 року, а також актів з надання послуг по ремонту автомобіля від 19 червня 2020 року відновлювальний ремонт автомобіля марки «ToyotaCamry» державний номер НОМЕР_2 здійснено в розмірі 268 940 грн 00 коп.
ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» сплатило на користь ПП «Віп-рент» страхове відшкодування в сумі 268 940 грн 00 коп.
ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» сплачено страхове відшкодування в сумі 130 000 грн 00 коп.
Обґрунтовуючи поданий позов, ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» зазначило, що із відповідача на його користь мають бути стягнуті невідшкодовані збитки у розмірі 138 940 грн 00 коп.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
За ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі                           № 234/16272/15-ц зазначено: « з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди             (ч. 2 ст. 1166 ЦКУ), особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.»
У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі                № 6-2808цс15 та у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі                № 754/1114/15-ц зроблено висновок про те, що: «розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.»
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Так, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.
Оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» виконало свої зобов`язання, здійснивши виплату страхового відшкодування, відтак згідно зі ст. 1194 ЦК України, у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат, до ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» перейшло право вимоги у відповідній частині до ОСОБА_1 щодо стягнення невідшкодованих збитків у розмірі               138 940 грн 00 коп. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що згідно із положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач отримав право вимоги на відшкодування 138 940 грн 00 коп. 
Матеріали справи не містять жодних належних доказів на спростування розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «УСГ» та розрахунку ПрАТ «СГ «ТАС».
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено розмір та розрахунок відновлювального ремонту, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. 
Крім того, надана представником апелянта довідка про розмір відновлювального ремонту КТЗ не спростовує доводів позивача, оскільки не є висновком експерта. 
Відтак, саме у  ОСОБА_1 виник обов`язок щодо відшкодування різниці між фактично витраченими коштами на відновлення автомобіля страховою виплатою ПрАТ «СК «УСГ» та страховою виплатою ПрАТ «СГ «ТАС».
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 листопада 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 02 травня 2024 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.В. Кулікова

                                                                                                                       
 
                                                                                                                        С.Г. Музичко