ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2024 р. м.Київ          Справа№ 910/448/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко О.В. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича
на рішення           Господарського суду м. Києва 
від                        13.07.2023 (повний текст складено та підписано 26.07.2023)
у справі            № 910/448/23 (суддя Смирнова Ю.М.)
за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича
до                           Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича
про                               стягнення 83436,88 грн.
та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича
до                           Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича
про                        стягнення 82500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом 
Фізична особа-підприємець Беседа Артем Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича про стягнення 83436,88 грн, з яких 82500,00 грн попередньої оплати, 359,38 грн 3% річних, 577,50 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №01к-07 на розробку, верстку та програмування сайту від 05.07.2022 в частині виконання робіт у встановлений цим правочином строк.

Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом 
Фізична особа-підприємець Ткаченко Святослав Олегович звернувся до Господарського суду міста Києва  з зустрічним позовом до Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича, в якому просить стягнути 82500,00 грн основного боргу.
Зустрічний позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №01к-07 на розробку, верстку та програмування сайту від 05.07.2022 в частині своєчасної оплати наданих Фізичною особою-підприємцем Ткаченком Святославом Олеговичем послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.07.2023у справі № 910/448/23 первісний позов задоволено повністю, а саме:
- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. основного боргу, 359 (триста п`ятдесят дев`ять) грн 38 коп. 3% річних, 577 (п`ятсот сімдесят сім) грн 50 коп. інфляційних втрат, 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. судового збору та 11000 (одинадцять тисяч) грн 00                         коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката;
- у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю;
- судові витрати, понесені у зв`язку із поданням зустрічного позову, залишено за позивачем за зустрічним позовом.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову мотивовано тим, що:
- оскільки за умовами Договору замовник мав виконати роботи протягом 33 днів, проте у встановлений строк відповідні роботи завершені не були, суд дійшов висновку, що замовник правомірно скористався своїм правом на відмову від Договору на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України; 
- з огляду на те, що реалізація передбаченого ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України  права позивача на односторонню відмову від договору є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду справи Договір є розірваним (припиненим); 
- на виконання умов Договору позивачем було сплачено відповідачу попередню оплату у розмірі 82500,00 грн.; 
- з огляду на розірвання (припинення) Договору внаслідок односторонньої відмови позивача від даного договору, підстава, на якій Фізичною особою-підприємцем Ткаченком Святославом Олеговичем було отримано 82500,00 грн, наразі відпала; 
- з урахуванням направленої замовником виконавцю претензії №2410-22 від 24.10.2022, Фізична особа-підприємець Ткаченко Святослав Олегович зобов`язаний був повернути Фізичній особі-підприємцю Беседі Артему Миколайовичу суму попередньої оплати у строк до 31.10.2022 включно, проте, як свідчать матеріали справи, свого обов`язку з повернення суми попередньої оплати відповідач за первісним позовом не виконав;
- за таких обставин, вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 82500,00 грн попередньої оплати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а також підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення  3% річних у розмірі 359,38 грн та інфляційних втрат у розмірі 577,50 грн.; 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом мотивовано тим, що оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що виконавець обумовлені Договором роботи належним чином не виконав та не передав їх замовнику, у зв`язку з чим замовник правомірно скористався своїм правом на відмову від Договору на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича остаточної оплати за Договором у сумі 82500,00    грн - є безпідставними та задоволенню не підлягають.
          
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - Фізична особа-підприємець Ткаченко Святослав Олегович   звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023у справі № 910/448/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича про стягнення 83436,88 грн, з яких 82500,00 грн попередньої оплати, 359,38 грн 3% річних, 577,50 грн інфляційних втрат, а вимоги за зустрічним позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича остаточної оплати за Договором у сумі 82500,00    грн - задовольнити у повному обсязі. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми    процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що    дійсно, сума попередньої оплати за договором в сумі 82  500,00 грн. була сплачена Фізичною особою-підприємцем Беседою Артемом Миколайовичем на користь Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича, і після отримання передоплати відповідач за первісним позовом приступив до виконання робіт, визначених Договором. На підтвердження факту виконання робіт в рамках взятих на себе зобов?язань сторонами договору ФОП Ткаченком С.О. було надано суд першої інстанції зміст переписки, яка велася сторонами у месенджері Телеграм протягом дії Договору. При цьому, у жодної із сторін в ході розгляду спору не заперечувалось того факту, що дійсно таке листування між сторонами Договору мало місце у спеціально створено з цією метою групі у месенджері Telegram.
Скаржник вказував, що: 
-  умови Договору, укладеного між сторонами, в частині обміну електронними листами за допомогою електронної пошти, адреси якої вказано у Договорі (п. 4.3, п. 4.5 Договору) - не виконувались ані замовником (ФОП Беседою А.М.) - в частині направлення зауважень щодо доопрацювання, ані виконавцем (ФОП Ткаченком С.О.) - в частині дати початку строків для затвердження виконаних робіт; 
- ФОП Ткаченком С.О. було надано суду роздруківку листування між сторонами у месенджері Telegram, зокрема, у спеціально створеній для цього групі та детально розписано етапи виконання ФОП Ткаченком С.О. робіт на виконання укладеного між сторонами Договору, внесення правок та поетапне надання Замовником (ФОП Беседою А.М.) необхідних для виконання робіт матеріалів (які також надавались шляхом направлення відеофайлів у вказаному месенджері); 
- не дивлячись на той факт, що ФОП Беседа А.М. не було надано всіх необхідних матеріалів для виконання ФОП Ткаченком С.О. робіт з програмування сайту, сайт було створено за наявними матеріалами та даними - відповідно до технічного завдання, викладеного у Додатку № і до Договору від 05.07.2022, а всі роботи, передбачені умовами вказаного Договору ФОП Ткаченком С.О. виконано;
Скаржник посилався на те, що аналізуючи надані сторонами докази, суд першої інстанції безпідставно відхилив докази сторони відповідача, якими підтверджується належне виконання ФОП Ткаченком А.О. умов Договору, а саме:
- наявність та функціонування сайту, створенням та програмуванням якого займався ФОП Ткаченко С.О. в рамках виконання умов Договору від 05.07.2022 за посиланням: https://h2.masla-test.top/, скрін-шоти з сайту, який ФОП Ткаченком С.О. було розроблено на виконання умов Договору, укладеного між ним та ФОП Беседою А.М.; 
-флеш-накопичувач з відеофайлом - демострацією функціоналу створеного на виконання умов Договору Виконавцем сайту, який було оглянуто Господарським судом м. Києва в ході розгляду даної справи;
-довідку ТОВ «Хостінг Україна» від 08.02.2023, на підставі якої підтверджується, що послуга реєстрації доменного ім`я «masla-test.top» дійсно здійснюється ТОВ «Хостінг Україна» (реєстратором доменного ім`я), наступному Реєстратору - фізичній особі Ткаченку С.О.;
-довідкою ТОВ «СЕО СТУДІО» за вих. № 3 від 10.02.2023, відповідно до якої ТОВ «СЕО СТУДІО» здійснено аналіз структури сайту за допомогою сервісу: https://www.xml-sitemaps.com . Сайт налічує 26 посилань, з яких 4 посилання на додані файли і 22 внутрішні сторінки. Останні зміни в коді сайту були 16.09.2022 року. З аналізу сайту сервісом Google Page Speed встановлено наступні показники: 100/100 для десктопної версії сайту і 95/100 для мобільної версії. 
Отже, на переконання скаржника, зібраними доказами у їх сукупності підтверджено, що ФОП Ткаченком С.О. належним чином виконано зобов`язання, передбачені п. 1.1 Договору № 01к-07, а висновки суду першої інстанції, що розроблений ФОП Ткаченком С.О. сайт не відповідає технічному завданню - не підтверджено жодним належним доказом.
Також, скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що пунктом 4.10 Договору № 01к-07, укладеного між сторонами, передбачено, що Замовник (ФОП Беседа А.М.) зобов`язується оплатити вартість робіт у повному обсязі, сума внесеної передоплати (завдатка) не підлягає поверненню, всі спірні питання повинні бути вирішені згідно чинного законодавства, а отже, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, за своєю правовою природою сплачений ФОП Беседою А М. на користь ФОП Ткаченко С.О. платіж у сумі 82 500 грн. є завдатком, який не повертається відповідно до п. 4.1 Договору., що передбачено і ст. 570 Цивільного кодексу України.
Крім того, скаржник посилався і те, що суд першої інстанції вірно визначився з правовою природою Договору № оік-07 від 05.07.2022, проте безпідставно стягнув з ФОП Ткаченка С.О. суму отриманого ним за цим договором попередньої оплати у розмірі 82 500 грн., яка є завдатком. У даному випадку Господарським судом м. Києва не вирішувалось позовної вимоги щодо розірвання Договору № оік-07 від 05.07.2022, отже у суду не було правових підстав для стягнення з ФОП Ткаченка С.О. суми отриманої ним попередньої оплати за цим Договором. Крім того, на переконання скаржника, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про наявність доказів неналежного виконання виконавцем ФОП Ткаченком С.О. послуг з розробки верстки та програмування сайту. Вказані хибні висновки суду призвели до безпідставного стягнення з ФОП Ткаченка С.О. на користь ФОП Беседи А.М. суми основного борту та штрафних санкцій та відмови у задоволенні зустрічного позову ФОП Ткаченка С.О. до ФОП Беседи А.М.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
26.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від   Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича  надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому  позивач за первісним позовом просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції  - без змін.
Позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу наголошував на тому, що: 
- на дату направлення претензії про розірвання Договору результати робіт у встановлений Договором строк та спосіб позивачу не були надані, що є порушенням умов Договору, унеможливлювало їх повноцінну перевірку, тестування, затвердження замовником або ж направлення зауважень до результатів робіт відповідно до способу, встановленого Договором; 
- скаржником не надано підтверджень направлення на електронну адресу позивача повідомлення про готовність результатів робіт для їх затвердження;
- акти приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), які згідно умов Договору і є підтвердженням факту виконання робіт або етапів виконання робіт, скаржником позивачу не направлялись і сторонами не підписувались; скаржником не додано доказів підписання вказаних актів сторонами; 
- відсутні факти затвердження позивачем робіт; 
- розробки скаржника, що були передані позивачу у месенджері «Телеграм» не відповідають Технічному завданню, яке було надано позивачем скаржнику; 
- скаржник погодився, що за своєю правовою природою є договором підряду і, відповідно, згідно ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, а отже, умови п.4.1. Договору щодо того, що передоплата за договором у жодному разі не повертається протирічить положенням ст. 612, 849 та 1212 Цивільного кодексу України, що згідно приписів ч. 1. ст.215 Цивільного кодексу України робить згадане положення нікчемним; 
- спірна передоплата за Договором у жодному разі не є завдатком (про що стверджує скаржник в апеляційні скарзі), оскільки згідно ч. 1. ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, і відповідно до ч.2  ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем за первісним позовом заявлено до відшкодування з відповідача за первісним позовом 35  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених на стадії апеляційного розгляду справи. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2023, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/443/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/448/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою    1 розділу IV   Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23.
16.08.2023 на виконання ухвали з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/448/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23 залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, а саме подати до Північного апеляційного господарського суду: 
- докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича ( АДРЕСА_2 ), листом з описом вкладеного та фіскальною накладною, у відповідності до приписів ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.
04.09.2023 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Ткаченка С.О. надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено:
- копія опису вкладеного у цінний лист на ім`я Фізичної особи-підприємця Беседи А.М. від 04.08.2023 - на підтвердження направлення на адресу Фізичної особи-підприємця Беседи А.М. копії апеляційної скарги з доданим пакетом документів;
- фіскальні накладні щодо здійснення поштового відправлення на ім`я Фізичної особи-підприємця Беседи А.М. та представника Фізичної особи-підприємця Беседи А.М. - адвоката  Карпенка Д.В.;
- фіскальні чеки щодо оплати поштового відправлення на ім`я Фізичної особи-підприємця Беседи А.М. та адвоката Карпенка Д.В.
Судом встановлено, що скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги, що є підставою для відкриття апеляційного провадження згідно з ст. 262 Господарського процесуального кодексу України. 
При дослідженні судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23, яке обґрунтоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення скаржником було отримано 26.07.2023.
В свою чергу, рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23 ухвалено  13.07.2023, а повний текст оскаржуваного рішення складено та підписано 26.07.2023, а отже, 20-деннй строк на його оскарження, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, тривав до 15.08.2023. 
Згідно штемпеля поштової установи на описі вкладеного в цінний лист , апеляційна скарга надіслана до Північного апеляційного господарського суду 04.08.2023, тобто в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, і що відповідає ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, оскільки скаржником не пропущено    обумовлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строк на подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а тому клопотання Фізичної особи-підприємця Ткаченка С.О. про поновлення відповідного строку, залишено  судом без розгляду.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"  установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для  працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривень. 
Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 268 400,00 грн. грн. (2 684,00 грн * 100 = 268 400,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та  на момент звернення з апеляційною скаргою. 
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення коштів у розмірі 83    436,88 грн. вказана справа, у відповідності до приписів  п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/448/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023, розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 надіслана учасникам справи засобами як електронного, так і поштового зв`язку, і зокрема вручена скаржнику згідно рекомендованого поштового відправлення 0408033926757, а від позивача за первісним позовом ухвала  повернулась не врученою відповідачу з причини відсутності адресата за вказаною адресою.
Відповідно до вимог  ст. 242 Господарського процесуального кодексу України  днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Апеляційним судом враховано позицію Верховного Суду (постанови від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19), відповідно до якої касаційний господарський суд, здійснивши аналіз ст.ст.  120,  242 ГПК України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст.  162,  165,  258,  263,  290,  295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу особи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення цієї особи належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
День же невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження особи (сторони, учасника справи), яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення цій особі ухвал суду.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/4430/21, від 19.09.2022 у справі № 916/939/15-г.
Сам лише факт не отримання адресатами кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням сторонами, вказує на суб`єктивну поведінку цих осіб щодо отримання кореспонденції, яка надходила на їх адресу.
У зв`язку з чим колегія суддів зазначає, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.  
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022    від 24 лютого 2022 року, затвердженого  Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої  статті 106 Конституції України,  Закону України "Про правовий режим воєнного стану"  в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і воєнний стан неодноразово продовжувався в Україні відповідними Указами і триває на даний час.  
Крім того, керуючись  статтею 3 Конституції України, статтями  10,  122  Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення  Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до  статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.
Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.
Відповідно до  статті 55 Конституції України  права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до  статті 64 Конституції України  права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав в умовах існуючого воєнного стану, застосувавши ст.ст.  2,  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.  3,  64 Конституції України  та ст.  2,  11 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням діючого воєнного стану.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи, вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, і що не заперечувалось учасниками спору, 05.07.2022 між Фізичною особою-підприємцем Ткаченком Святославом Олеговичем (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Беседою Артемом Миколайовичем (замовник) було укладено договір №01к-07 на розробку верстка та програмування сайту (надалі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, на умовах цього договору виконавець бере на себе зобов`язання розробити верстку та програмування сайту відповідно до Додатка №1 (Умови і порядок виконання робіт). Замовник зобов`язується прийняти виконані послуги та виплатити обумовлену Додатком №1 винагороду.
Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Договору, виконавець зобов`язується виконати роботи з творчої розробки верстки та програмування сайту відповідно до умов цього договору, і планом-графіком робіт (Додаток №1 до цього Договору). Види робіт з розробки верстки та програмування сайту створені виконавцем, встановлюються в Додатку №1.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору, замовник надає виконавцю необхідну для розробки вихідну інформацію, та іншу інформацію, яку виконавець вважатиме необхідною для виконання робіт. Не пізніше 33 робочих днів після отримання виконавцем матеріалів та інформації, передбачених п. 4.1 цього Договору, виконавець надає замовнику на розгляд розроблені з урахуванням вимог замовника варіанти розробки верстки та програмування сайту.
Пунктами 4.3, 4.4 Договору передбачено, що замовник має право затвердити варіанти розробки верстки та програмування сайту; направити свої зауваження щодо доопрацювання на електронну пошту st@masla.digital. Якщо протягом 10 робочих днів замовник не відмовився і не направив свої зауваження по розроблених варіантах розробки верстки та програмування сайту, зобов`язання виконавця вважаються виконаними. 
Відповідно до п. 4.5 Договору, датою початку строків для затвердження вважається дата відправлення листа на електронну ІНФОРМАЦІЯ_1 замовника та підтвердження про отримання такого листа.
Згідно з п.п. 4.7, 4.8 Договору, якщо необхідно, виконавець протягом від 1 до 10 робочих днів з моменту отримання відповіді від замовника за наданими варіантами представляє додаткові варіанти верстки та програмування сайту на затвердження замовнику. Після отримання замовником результату, який відповідає його вимогам, замовник затверджує отримані варіанти.
У відповідності до п. 4.9 Договору, виконавець пересилає на електронну пошту замовника затверджені вихідні файли в електронному вигляді у форматах, зазначених у Додатку №1, протягом 4 робочих днів після отримання ним повної оплати на рахунок, вказаний в договорі, або передає замовнику макети на електронному носії безпосередньо в момент отримання від нього повної оплати, вказаної в Додатку №1.
Відповідно до п. 4.10 Договору, замовник зобов`язується оплатити вартість робіт у повному обсязі. Сума внесеної передоплати завдатка не підлягає поверненню, всі спірні питання повинні бути вирішені згідно чинного законодавства України.
Пунктом 4.11 Договору передбачено, що з метою підтвердження факту надання послуг (виконання робіт) виконавцем в цілому або виконання конкретного етапу на певну дату сторони складають відповідний акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з виконавцем.
Відповідно до п. 5.1 Договору, за виконання робіт за цим договором виконавець отримує винагороду у розмірі і в строки, встановлені Додатком №1 до цього Договору. Сторони можуть узгодити часткову чи повну попередню оплату за послуги (роботи).
Згідно з п. 5.2 Договору, замовник здійснює оплату за даним договором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом  3 банківських днів з дня підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), якщо інший порядок не визначено. Фактична вартість послуг (робіт) підлягає оплаті за відповідним актом прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), якщо інший порядок не визначено. Фактична вартість послуг (робіт), що підлягає оплаті за відповідним актом прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), визначається сторонами в цьому акті.
Відповідно до п. 10.1 Договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але не раніше повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань.   
У Додатку №1 до Договору сторони погодили етапи робіт і терміни виконання на програмну частину сайту - 33 робочих дні, а також загальна вартість робіт по розробці на програмну частину сайту становить 165000,00 грн без ПДВ та проводиться в наступні етапи:
- початкова оплата, вноситься перед початком робіт, 50%, сума 82500,00 грн;
- остаточна оплата після того, як все затверджено перед перенесенням на домен, 50%, сума 82500,00 грн.
12.07.2022 у відповідності до умов Додатку №1 до Договору замовник перерахував виконавцю попередню оплату у розмірі 82500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1582 від 12.07.2022.
В подальшому, 24.10.2022 замовник надіслав виконавцю повідомлення про розірвання договору та претензію про повернення попередньої оплати (лист №2410-22 від 24.10.2022).
У вказаному листі замовник з посиланням на ч. 1 ст. 615 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст.    849 Цивільного кодексу України повідомив виконавця про односторонню відмову від договору, а також вимагав повернути суму сплаченої ним передоплати.
Проте, оскільки виконавець (відповідач за первісним позовом) суму передоплати в розмірі 82  500,00 грн. - не повернув, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. 
В свою чергу, позивач за зустрічним позовом, стверджуючи про належне виконання робіт за Договором, у зустрічному позові просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом вартість виконаних, але не оплачених робіт в сумі 82  500,00 грн., які не охоплені сумою передоплати. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із  ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. 
Тобто, в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. 
Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до  статті 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі     №924/233/18).
Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд    дійшов наступних висновків.  
Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інсанції, і що не заперечувалось учасниками спору, за правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч.1 ст. 839 Цивільного кодексу України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.  
Частиною 1 ст. 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
В обґрунтування первісних позовних вимог позивач зазначав, що: 
- не зважаючи на повне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, здійснення погодженої передоплати, надання необхідної інформації для виконання робіт, відповідачем не були виконані договірні зобов`язання, і останній не надав позивачу у погоджені строки та у погоджений спосіб обумовлені Договором результати робіт; 
- своїми діями (бездіяльністю) виконавець здійснив значне прострочення виконання зобов`язання боржником, через яке виконання робіт втратило будь-який інтерес для позивача (оскільки всі строки планового виходу продукту на ринок, для якого розроблявся сайт, були зірвані), а тому позивач скористався своїм правом на відмову від Договору та повернення суми попередньої оплати; 
- оскільки сума попередньої оплати в добровільному порядку виконавцем повернута не була, позивачем в рамках первісного позову заявлено до стягнення суму передоплати у розмірі 82500,00 грн та нараховані 3% річних і інфляційні втрати за прострочення її повернення.
В свою чергу, у зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) стверджував, що: 
- після отримання попередньої оплати він приступив до виконання робіт і, не дивлячись на той факт, що замовником не було надано всіх необхідних матеріалів для виконання робіт з програмування сайту, сайт було створено за наявними матеріалами та даними відповідно до технічного завдання, викладеного у Додатку №1 до Договору, а всі роботи, передбачені Договором, - виконані; 
- однак, за твердженням позивача за зустрічним позовом, замовник безпідставно ухиляється від прийняття робіт та їх оплати, у зв`язку з чим в рамках зустрічного позову виконавець просить стягнути з замовника остаточну оплату за Договором у сумі 82500,00    грн.
Так, в підтвердження факту виконання робіт в рамках взятих на себе зобов`язань за Договором, виконавець (відповідач за первісним позовом) посилався на листування, яке велося у месенджері Telegram, а у зустрічній позовній заяві виконавець зазначав, що у наявності та функціонуванні сайту, створенням та програмуванням якого займався відповідач в рамках виконання умов Договору, можна пересвідчитися за посиланням https://h2.masla-test.top/, що є загальнодоступним. 
До зустрічної позовної заяви виконавець додав також скриншоти з зображенням відповідного сайту; електронні докази, які зберігаються на флеш-накопичувачі у вигляді двох відеофайлів; довідку ТОВ "Хостінг Україна" від 08.02.2023; довідку ТОВ "СЕО Студіо" вих. №3 від 10.02.2023, які також оглянуті і судом апеляційної інстанції. 
В свою чергу, суд погоджується з доводами позивача за первісним  позовом, які не були спростовані скаржником в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що одним із етапів виконання робіт були програмування всіх сторінок дизайну, мультимовність, підключення СRМ системи, проте даний функціонал сайту виконаний не був, на сайті відсутні сторінки з корзиною, особистим кабінетом, оплатою, перевіркою ліцензій на продукт, не підключена СRM система (тобто відсутній функціонал інтернет-магазину з можливістю оплати онлайн). Також позивач за первісним позовом наголошував, що на сайті відсутня можливість здійснення процедури верифікації продукта.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що зміст наданих виконавцем довідок ТОВ "Хостінг Україна" від 08.02.2023 та ТОВ "СЕО Студіо" вих. №3 від 10.02.2023 не підтверджує наявності всього вищезазначеного функціоналу, а отже, вказані довідки не є належними та допустимими доказами в підтвердження факту виконання відповідачем за первісним позовом робіт за Договором, зокрема і на спірну суму. Крім того, наявність певної інформації на флеш-накопичувачі також не є належним доказом в підтвердження факту виконання відповідачем за первісним позовом робіт за Договором у визначеному повному обсязі. 
Доводи скаржника в обгрунтування підстав для скасування рішення суду першої інстанції на те, що ФОП Ткаченком С.О. було надано суду роздруківку листування між сторонами у месенджері Telegram, зокрема, у спеціально створеній для цього групі та детально розписано етапи виконання ФОП Ткаченком С.О. робіт на виконання укладеного між сторонами Договору, внесення правок та поетапне надання Замовником (ФОП Беседою А.М.) необхідних для виконання робіт матеріалів (які також надавались шляхом направлення відеофайлів у вказаному месенджері) - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані з огляду на наступне. 
Відповідно до частин першої, другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг»,  електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг»,    оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного  підпису відповідно до  Закону України «Про електронні довірчі послуги».
З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі.    Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками   Великої Палати Верховного Суду  в постанові від 21 червня 2023 року  у справі №  916/3027/21.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі роздруківки листування у месенджері Телекрам, встановив, що вказане листування не дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст, а отже, вказане листування не приймається судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ саме в підтвердження факту як узгодження між сторонами умов виконання замовлення, так і надання вхідних даних, так і факту виконання відповідних робіт за Договором саме відповідачем за первісним позовом на заявлену до стягнення суму первісного позову, так і відповідно, суму зустрічного позову. 
При цьому, доводи скаржника про те, що умови Договору, укладеного між сторонами, в частині обміну електронними листами за допомогою електронної пошти, адреси якої вказано у Договорі (п. 4.3, п. 4.5 Договору) - не виконувались ані замовником (ФОП Беседою А.М.) - в частині направлення зауважень щодо доопрацювання, ані виконавцем (ФОП Ткаченком С.О.) - в частині дати початку строків для затвердження виконаних робіт, - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, жодним чином не підтверджує факт виконання робіт за Договором, адже пунктом 4.11 Договору сторонами було передбачено, що з метою підтвердження факту надання послуг (виконання робіт) виконавцем в цілому або виконання конкретного етапу на певну дату сторони складають відповідний акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з виконавцем, а п. 4.12 обумовлено порядок надання таких актів. 
Отже, сторонами Договору погоджено необхідність складання і узгодження відповідного акту в  підтвердження факту виконання робіт за Договором, який в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України і є  належним та допустимим доказом в підтвердження виконання робіт за Договором. При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, такий акт в матеріалах справи відсутній, як відсутні і докази дотримання відповідного порядку надсилання таких актів,  і наявними у справі більш вірогідними доказами підтверджується факт саме невиконання відповідачем за первісним позовом робіт за Договором, а подані відповідачем за первісним позовом докази  в підтвердження виконання таких робіт як кожен окремо, так і в сукупності не спростовують встановлену як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції обставину невиконання відповідачем за первісним позовом робіт за Договором у визначений строк. 
Доводи скаржника стосовно того, що замовником не було надано всіх необхідних матеріалів для виконання робіт судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані,   оскільки допустимих доказів звернення до замовника із запитом на надання відповідних матеріалів (або із зауваженнями щодо недостатності наданих матеріалів) матеріали справи не містять. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності дійшов висновку, що виконавцем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту належного виконання обумовлених Договором робіт та передання їх замовнику у встановлений Договором строк. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Згідно з ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Отже, договір підряду може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.
Оскільки за умовами Договору замовник зобов?язався виконати роботи протягом 33 днів, проте у встановлений строк відповідні роботи завершені не були, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що замовник правомірно скористався своїм правом на відмову від Договору на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, і з огляду на те, що реалізація передбаченого ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України  права позивача на односторонню відмову від договору є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін, а тому станом на момент розгляду справи Договір є розірваним (припиненим). Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
Як підтверджується наявним у справі платіжним дорученням №1582 від 12.07.2022,  на виконання умов Договору позивачем за первісним позовом було сплачено відповідачу за первісним позовом попередню оплату у розмірі 82500,00 грн.
В свою чергу, з огляду на розірвання (припинення) Договору внаслідок односторонньої відмови позивача від даного договору, підстава, на якій Фізичною особою-підприємцем Ткаченком Святославом Олеговичем було отримано 82500,00 грн, - відпала, спірні кошти за первісним позовом не змінили своєї правової природи, як передоплата, адже факт виконання відповідачем за первісним позовом робіт за Договором, зокрема і на спірну суму за первісним позовом 82  000,00 грн., як і на спірну суму за зустрічним позовом - 82  500,00 грн. - не підтверджений належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
З урахуванням направленої замовником виконавцю претензії №2410-22 від 24.10.2022, у Фізичної особи-підприємця Ткаченко Святослава Олеговича виник в силу приписів ст. 526, 849,  1212 Цивільного кодексу України виник обов?язок з повернення Фізичній особі-підприємцю Беседі Артему Миколайовичу суму попередньої оплати в розмірі 82  500,00 грн. у строк до 31.10.2022 включно, чого ним здійснено не було, чим допущено порушення наведених приписів закону. 
Доводи скаржника про те, що пунктом 4.10 Договору № 01к-07, укладеного між сторонами, передбачено, що Замовник (ФОП Беседа А.М.) зобов`язується оплатити вартість робіт у повному обсязі, сума внесеної передоплати (завдатка) не підлягає поверненню, всі спірні питання повинні бути вирішені згідно чинного законодавства, а отже, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, за своєю правовою природою сплачений ФОП Беседою А М. на користь ФОП Ткаченко С.О. платіж у сумі 82 500 грн. є завдатком, який не повертається відповідно до п. 4.10 Договору., що передбачено і ст. 570 Цивільного кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та такі, що суперечать вимогам ст. 526, 546, 547, 570, 849,  1212 Цивільного кодексу України,  з огляду на наступне. 
Ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Ч. 2 наведеної статті визначає, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
В свою чергу, ст. 570 Цивільного кодексу України регулює правові підстави завдатку, як одного із способів  забезпечення виконання зобов?язання, що чітко обумовлений ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України. 
Ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Отже, 1 ст. 547 Цивільного кодексу України чітко обумовлено, що вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов?язання (зокрема і у вигляді завдатку) вчиняється у письмовій формі. Проте, матеріали справи не містять доказів, що між сторонами саме у вигляді двостороннього правочину було узгоджено, що сплачена позивачем за первісним позовом сума передоплати виступає в якості завдатку, не містять таких умов і додаток до договору, яким чітко узгоджено що сплачується саме початкова оплата. При цьому, зазначення в пункті 4.10 договору умови, що сума внесеної передоплати завдатку не підлягає поверненню, жодним чином не спростовує обов?язок сторін укласти відповідний правочин щодо правової природи передоплати та наділенням її додатковою кваліфікаційною характеристикою завдатку, чого сторонами здійснено не було.
Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника  стосовно  посилань на п. 4.10 Договору., що передбачено і ст. 570 Цивільного кодексу України. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності дійшов висновку, що  вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 82500,00 грн попередньої оплати - є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
За прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 359,38 грн та інфляційні витрати у розмірі 577,50 грн, нараховані за період з 01.11.2022 по 23.12.2022.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки  факт прострочення виконання відповідачем за первісним позовом грошового зобов`язання - є таким, що підтверджується документально, а тому до відповідача за первісним позовом підлягає застосуванню відповідальність за порушення грошового зобов?язання, обумовлена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв?язку з чим вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 359,38 грн та інфляційні витрати у розмірі 577,50 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі. 
В свою чергу, оскільки  виконавець обумовлені Договором роботи належним чином не виконав та не передав їх замовнику, у зв`язку з чим замовник правомірно скористався своїм правом на відмову від Договору на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича остаточної оплати за Договором у сумі 82500,00    грн є безпідставними та задоволенню не підлягають. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника  є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича   на користь Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. основного боргу, 359 (триста п`ятдесят дев`ять) грн 38 коп. 3% річних, 577 (п`ятсот сімдесят сім) грн 50 коп. інфляційних втрат, а  у задоволенні зустрічного позову - відмовлено повністю. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.  

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2   ст. 129 Конституції України     та ч. 1     ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 86       Господарського процесуального кодексу України                   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.                                                                         
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.       
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України                   визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що       доводи скаржника викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у   зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат
Згідно із     ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем за первісним позовом заявлено до відшкодування з відповідача за первісним позовом 35  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених на стадії апеляційного розгляду справи.
Суд, розглянувши заяву  позивача за первісним позовом в цій частині,  в порядку, передбаченому ст.123, 124, 126, 129 ГПК України, дійшов наступних висновків. 
За загальним правилом відповідно до ч. 1    ст. 126 Господарського процесуального кодексу України     витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Так, разом з відзивом на апеляційну скаргу, поданому у строк встановлений судом,    позивачем за первісним позовом заявлено про відшкодування 35  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, і були подані: 
- Ордер на надання правничої допомоги № 1064334 від 17.09.2023, згідно кого ФОП Беседою А.М. було доручено адвокату Карпенко Дмитру Володимировичу представлення інтересів у Північному апеляційному господарському суді на підставі договору про надання правової допомоги № 0510-22 від 06.10.2022; 
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЧН № 000906, видане адвокату Карпенко Дмитру Володимировичу; 
- додаток № 3 від 30.08.2023 до договору №0510-22 про надання професійної правової (правничої) допомоги від 06.10.2022, який підписано між ФОП Беседою А.М. та адвокатом Карпенко Д.В., згідно якого сторони погодили вартість послуг на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 35  000,00 грн. (з яких 8  000,00 грн. - гонорар за аналіз апеляційної скарги у справі № 910/448/23, 6  000,00 грн. гонорар за формування правової позиції при апеляційному оскарженні, 9  000,00 грн. - складання та подача відзиву на апеляційну скаргу; 12  000,00 грн. - подання відзиву на апеляційну скаргу до суду, підготовка справи до розгляду та її супровід при апеляційному оскарженні) (в т.ч. участь у всіх судових засіданнях за потреби);
- доповнення до додатку № 3 від 30.08.2023 до договору №0510-22 про надання професійної правової (правничої) допомоги від 06.10.2022, який підписано між ФОП Беседою А.М. та адвокатом Карпенко Д.В., щодо рекомендацій стосовно застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару; 
          - рахунок на оплату № 30/08/23 від 30.08.2023 на суму 35  000,00 грн.; 
          - платіжне доручення (інструкція) № 1718 від 30.08.2023 про сплату ФОП Беседою А.М. на користь адвоката Карпенко Д.В. 35  000,00 грн. на підставі рахунку - фактури та додатку № 3 від 30.08.2023 до договору №0510-22 про надання професійної правової (правничої) допомоги від 06.10.2022. 
При цьому, копія копію договору №0510-22 про надання професійної правової (правничої) допомоги від 06.10.2022 між адвокатом Карпенком Дмитром Володимировичем та Фізичною особою-підприємцем Беседою Артемом Миколайовичем наявна в матеріалах справи. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Оцінюючи доводи позивача стосовно розміру заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов наступних висновків. 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах "Двойних проти України" (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,"Гімайдуліна і інші проти України"(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, "East/West Alliance Limited" проти України" (пункт 268) від 23 січня 2014 року, "Баришевський проти України" (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.
У рішенні "Лавентс проти Латвії"     (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі       №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що додатком № 3 від 30.08.2023 до договору №0510-22 про надання професійної правової (правничої) допомоги від 06.10.2022, який підписано між ФОП Беседою А.М. та адвокатом Карпенко Д.В., згідно якого сторони погодили вартість послуг на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції загалом у розмірі 35  000,00 грн. (з яких 8  000,00 грн. - гонорар за аналіз апеляційної скарги у справі № 910/448/23, 6  000,00 грн. гонорар за формування правової позиції при апеляційному оскарженні, 9  000,00 грн. - складання та подача відзиву на апеляційну скаргу; 12  000,00 грн. - подання відзиву на апеляційну скаргу до суду, підготовка справи до розгляду та її супровід при апеляційному оскарженні) (в т.ч. участь у всіх судових засіданнях за потреби).
Приймаючи до уваги наведені в додатку № 3 відомості щодо опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та факт їх оплати згідно з платіжним дорученням, суд вбачає за можливе задоволення їх в розмірі 17  000,00 грн., з яких: 
-  8  000,00 грн. - гонорар за аналіз апеляційної скарги у справі № 910/448/23 та за формування правової позиції при апеляційному оскарженні, оскільки фактично ці послуги є невід?ємними одна від одної і аналіз, в тому числі, поглинає у себе і відповідну правову позицію, адже адвокат представляє інтереси клієнта (який є позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом), а отже, правова позиція чітко визначена у адвоката і він лише здійснює її аналіз з урахуванням стадії апеляційного розгляду (аналіз і формування правової позиції); 
- та 9  000,00 грн. - складання та подача відзиву на апеляційну скаргу. 
В свою чергу, суд враховує, що відзив на апеляційну скаргу було надіслано засобами поштового зв?язку, судові засідання по справі не проводились, адже апеляційне провадження відбувалось у спрощеному провадженні, без виклику сторін, а тому включення в відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвокатом 12  000,00 грн. - подання відзиву на апеляційну скаргу до суду (і послуга чого вже відповідно включена у склад 9  000,00 грн.), підготовка справи до розгляду та її супровід при апеляційному оскарженні) (в т.ч. участь у всіх судових засіданнях за потреби) - не відповідає критеріям необхідності, неминучості та розумності. 
Отже, надавши оцінку дотриманню критеріїв формування розміру гонорару адвоката, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме відшкодування позивачу за первісним позовом за рахунок відповідача за первісним позовом 17  000,00 грн. - є обґрунтованим та співмірним з наданим адвокатом  обсягом послуг. В решті вимог заяви у розмірі 18  000,00 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - суд апеляційної інстанції відмовляє, як необгрунтовано заявлені та не відповідають критеріям необхідності, неминучості та розумності. 
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції під час розгляду  апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ткаченко Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23,  в розмірі 17 000 грн. У решті вимог - (18  000,00 грн.), слід відмовити.

Керуючись ст.ст.   129,       240, 269, 270, 273, 275,   276,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу   Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23 -залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ткаченка Святослава Олеговича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Беседи Артема Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 17  000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ткаченко Святослава Олеговича на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2023 у справі № 910/448/23. 
5. Матеріали справи № 910/448/23 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши видати наказ на виконання п. 4 даної постанови.                                                                         
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                О.В. Тищенко