УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/7680/23 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А.В. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 285/7680/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Михайловської А.В. у м. Звягелі

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ТОВ "Споживчий центр"  звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 30.01.2021-100000566 від 30.01.2021 року у розмірі 22 260,00 грн та судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 30.01.2021 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1  укладено Кредитний договір № 30.01.2021-100000566 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до  умов Договору ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 14 000,00 грн  строком на 70 календарних днів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість станом на 09.04.2021 року у розмірі 22 260,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14 000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 8 260,00 грн.   ОСОБА_1 у повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.
Рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" 1 350 (одну тисячу триста п`ятдесят) грн 44 коп. судового збору.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "Споживчий центр" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник  "Споживчий центр" зазначив, що при наданні оцінки доказам по справі місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо ненадання суду розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками, що позбавило можливості перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі. Відповідно до умов Договору  ОСОБА_1   надано кредит у розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 30.01.2021, строком на 70 днів. Розмір процентів, що підлягав сплаті  9 800 грн. 00 коп., що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 70 календарних днів користування Кредитом. Проценти сплачуються у терміни, встановлені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною даного договору. У  графіку платежів зазначеного кредитного договору № 30.01.2021-100000566 від 30.01.2021 чітко визначені суми, які підлягали до сплати. Відповідачем сплачено лише 1 540 грн на  погашення процентів за кредитним договором. Таким чином, до суду було надано належні докази, що підтверджують розмір заборгованості ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст.368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Споживчий центр" не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 30.01.2021 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 30.01.2021-100000566 шляхом підписання Заявки (а. с.9-18).
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п. 1.3 кредитного договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на таких умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Згідно з паспортом споживчого кредиту, відповідача повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредиту на суму 14000 грн, зокрема типу кредиту, суму ліміту, строку кредитування, процентної ставки, типу процентної ставки; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, повернення кредиту та про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором (а. с. 10-11).
Згідно Договору № 30.01.2021-100000566 від 30.01.2021 року ОСОБА_1 одержав кредитні кошти у розмірі 14 000 грн., що підтверджується копією чека від 30.01.2021 року (а.с. 28).
Відповідно до довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 30.01.2021-100000566 від 30.01.2021 заборгованість складає: по тілу кредиту - 14 000,00 грн та заборгованість за відсотками - 8 260,00 грн, разом 22260,00 грн (а.с.9).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 14 000,00 грн підлягає задоволенню. Разом з тим, не підлягає задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків у розмірі 8 260,00 грн, оскільки представником позивача не надано суду розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками, що позбавило можливість перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Хоча в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, проте зміст апеляційної скарги свідчить про те, що позивач фактично не погоджується з судовим рішенням в частині відмови у стягненні відсотків, а тому апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що:
- проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81);
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за процентами, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на довідку про стан заборгованості та на графік платежів, який є частиною договору.
Колегія суддів зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема з підписаного відповідачем Кредитного договору № 30.01.2021-100000566, між сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до графіку платежів зазначеного в заявці до кредитного договору № 30.01.2021-100000566 від 30.01.2021 Відповідач - ОСОБА_1 повинен був сплатити:
1) 4 760 грн. (з яких 1 960 грн. проценти, 2 800 заборгованість по тілу кредиту) в строк до 12.02.2021;
2) 4 760 грн. (з яких 1 960 грн. проценти, 2 800 заборгованість по тілу кредиту) в строк до 26.02.2021;
3) 4 760 грн. (з яких 1 960 грн. проценти, 2 800 заборгованість по тілу кредиту) в строк до 12.03.2021;
4) 4 760 грн. (з яких 1 960 грн. проценти, 2 800 заборгованість по тілу кредиту) в строк до 26.03.2021;
5) 4 760 грн. (з яких 1 960 грн. проценти, 2 800 заборгованість по тілу кредиту) в строк до 09.04.2021 (а.с.10,12,13).
Відповідно до умов договору №30.01.2021-100000566 від 30.01.2021  року відповідач отримав грошові кошти, а тому був обізнаний про необхідність повернення кредиту разом з відсотками, які передбачені умовами договору. ОСОБА_1 у повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим за кредитним договором у нього виникла заборгованість, яку у добровільному порядку не повернуто позивачу.
З графіку платежів, вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані у розмірі 9800 грн. В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 було сплачено 1 540 грн на погашення процентів за кредитним договором, однак будь –яких письмових доказів – платіжних документів, що підтвердили б сплату відповідачем заборгованості в заявленому розмірі до суду не надано.
У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Крім того, відсутня виписка по кредитному рахунку, що є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості за відсотками.
Відтак, у межах наявних у матеріалах справи доказів не є можливим встановити відповідність нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 8260 грн їх реальному використанню та погашенню.
Оскільки позивач належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів позову суду в частині відсотків не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення стягнення відсотків у зв`язку з їх недоведеністю.
Доводи ТОВ "Споживчий центр" висновків суду не спростовують. Товариством до апеляційної скарги не долучено також будь-яких доказів, які б підтверджували суму заборгованості по відсотках саме у розмірі 8260грн, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" залишити без задоволення.
Рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді