ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 р. 	Справа № 520/12166/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 10.10.23  по справі № 520/12166/23 за позовом               ОСОБА_1 до              Управління Служби безпеки України в Харківській області                      про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Харківській області (далі по тексту – відповідач, УСБУ в Харківській області), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність УСБУ в Харківській області щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення, одноразової допомоги та індексації грошового забезпечення; зобов`язати УСБУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2020 - 31.05.2021 основні та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), обчислення яких здійснити із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб за відповідним Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01.01.2020 та станом на 01.01.2021;  зобов`язати УСБУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням грошового забезпечення визначеного із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021; зобов`язати УСБУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 31.05.2021 із застосуванням наступних базових місяців (як місяців, з яких починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення): базовий місяць січень 2008 року - за період з 01.01.2008 по 28.02.2018, включно; базовий місяць березень 2018 року - за період з 01.03.2018р. по 31.12.2019, включно; базовий місяць січень 2020 року - за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, включно; базовий місяць січень 2021 року - за період з 01.01.2021 по 31.05.2021, включно.
          Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
          Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо не перерахунку та не виплати ОСОБА_1 основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) з 29.01.2020 по 31.05.2021 з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021.
Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Харківській області (вул. Мироносицька, буд. 2, м. Харків, 61002, р.н.о.к.п.п. 20001711) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) основні та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) з 29.01.2020 по 31.05.2021 з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахуванням грошового забезпечення визначеного із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021.
Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Харківській області (вул. Мироносицька, буд. 2, м. Харків, 61002, р.н.о.к.п.п. 20001711) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням грошового забезпечення визначеного із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021, провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо не перерахунку та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.02.2011 по 31.05.2021 із застосуванням наступних базових місяців (як місяців, з яких починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення): базовий місяць січень 2008 року - за період з 15.02.2011 по 28.02.2018, включно; базовий місяць березень 2018 року - за період з 01.03.2018р. по 31.12.2019, включно; базовий місяць січень 2020 року - за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, включно; базовий місяць січень 2021 року - за період з 01.01.2021 по 31.05.2021, включно.
Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Харківській області (вул. Мироносицька, буд. 2, м. Харків, 61002, р.н.о.к.п.п. 20001711) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 15.02.2011 по 31.05.2021 із застосуванням наступних базових місяців (як місяців, з яких починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення): базовий місяць січень 2008 року - за період з 15.02.2011 по 28.02.2018, включно; базовий місяць березень 2018 року - за період з 01.03.2018р. по 31.12.2019, включно; базовий місяць січень 2020 року - за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, включно; базовий місяць січень 2021 року - за період з 01.01.2021 по 31.05.2021, включно, провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить частково  скасувати оскаржуване рішення та  ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині, що стосується визнання протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо не перерахунку та не виплати ОСОБА_1 основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) з 29.01.2020 по 31.05.2021 з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021; зобов`язання Управління Служби безпеки України в Харківській області ( перерахувати та виплатити ОСОБА_1 основні та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) з 29.01.2020 по 31.05.2021 з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахуванням грошового забезпечення визначеного із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021; зобов`язання Управління Служби безпеки України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням грошового забезпечення визначеного із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021, провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що при постановленні судом першої інстанції судового рішення не враховано позицію Верховного Суду в складі колегії судів Касаційного адміністративного суду висловлену в постанові від 25.05.2022  по справі № 420/2407/21, яка полягає в тому, що при вирішенні спірних правовідносин у цій справі слід керуватися принципом незворотності дії закону у часі, закріпленим у нормах Конституції України та деталізованим у рішеннях Конституційного Суду України. Уважає помилковим висновок суду першої інстанції   про те що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до внесення зазначених вище змін. Вважає, що  судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, на підставі чого був зроблений помилковий висновок про неправомірну бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області в частині нарахування позивачу грошового забезпечення в період з 29.01.2020 по 31.05.2021 року без врахування в якості розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року та відповідно і одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. 
У  відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом начальника УСБУ в Харківській області від 21.05.2021   позивачку звільнено з 31.05.2023 у запас за станом здоров`я. Вислуга років – 28 календарних років.
Позивачем в адресу УСБУ в Харківській області направлено заяву від 10.02.2023 про здійснення перерахунку грошового забезпечення з січня 2020 року по 31.05.2021, у відповідності до чинних приписів п. 4 постанови КМУ № 704 (визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року), а також одноразової допомоги при звільненні.
Вважаючи, що у вказаний період нарахування та виплата грошового забезпечення здійснена в заниженому розмірі, позивач за захистом своїх прав звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Управління Служби безпеки України в Харківській області протиправно здійснювала обчислення та виплату позивачці в заниженому розмірі грошове забезпечення з 29.01.2020 по 31.05.2021, а саме основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021. 
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на місяць підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців та правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 січень 2008 року є місяцем підвищення доходу позивача, за яким і слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 28 лютого 2018 року; базовий місяць березень 2018 року - за період з 01.03.2018р. по 31.12.2019, включно; базовий місяць січень 2020 року - за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, включно; базовий місяць січень 2021 року - за період з 01.01.2021 по 31.05.2021 включно. 
Відмовляючи в задоволенні  вимог позивачки щодо розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 14.02.2011 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі вимоги звернуті до неналежного відповідача.
В частині відмови в задоволенні вимог позову рішення суду першої інстанції позивачкою не оскаржується.
Також колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині задоволення позовних вимог про  протиправність обчислення та виплаті позивачці в заниженому розмірі грошове забезпечення з 29.01.2020 по 31.05.2021  без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.
В частині задоволення вимог позову про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення рішення суду першої інстанції не оскаржується, внаслідок чого  колегія суддів позбавлена можливості надавати правову оцінку законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції в цій частині в межах апеляційного перегляду справи.  
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" /надалі - Постанова № 704/, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 1), схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 14) та розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (додаток 16) до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704.
Вказана постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до Постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тобто на момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови № 103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, станом на 01 березня 2018 року пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Водночас суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (надалі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Так, під умовами слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.
Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.
Відтак, зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.
Разом з цим, суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"  таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020, 2021 роки, відповідно, не містять.
Тобто положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2023 року - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
У постановах від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21 Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування норм права:
(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, висновки щодо застосування норм права, що викладені в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21 є обов`язковими для врахування судами у спірних правовідносинах.
Таким чином, з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Слід також зазначити, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, згідно із якого внесено зміни до вказаного вище пункту 4 Постанови № 704.
Тобто з 29.01.2020, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, а саме: для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1,12,13,14.
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
Згідно з ч. 2ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, виплата грошового забезпечення, одноразової допомоги при звільненні  безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Враховуючи те, що з 01.01.2021 відповідачем при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача протиправно не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом січень 2021 року, як розрахункову величину, то одноразову допомогу при звільненні відповідач також виплатив у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.
Водночас перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом січень 2021 року супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, зокрема, одноразової грошової допомоги при звільненні.
Оскільки відповідачем фактично відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку грошового забезпечення за зазначені періоди, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такі дії відповідача є протиправними.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що жодне з рішень суду, в тому числі Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", не відміняє законодавчо встановленої вимоги щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, як базового при нарахуванні та виплаті посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовцям, то колегія суддів вважає такі аргументи необґрунтованими, оскільки вказаною постановою апеляційного суду фактично були скасовані зміни внесені раніше до п.4 Постанови № 704 в редакції Постановм № 103, від так логічним є висновок про те, що з 29.01.2020 відбулося відновлення саме тієї редакції п. 4 до якої були внесені зміни, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, а тому колегія суддів уважає, що суд першої інстанції належним чином  застосував норми матеріального та процесуального права та рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 по справі № 520/12166/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов