ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/3269/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Вронська Г.О., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:
позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Шамкій В.М.,
відповідача (позивача за зустрічним позовом) - Мартьянова Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Морозова С.М.
від 01.08.2023 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Владимиренко С.В., Євсіков О.О., Корсак В.А.
від 26.12.2023
за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 251 860 591,95 грн
та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"
про тлумачення умов договору.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 247   152   979,06 грн заборгованості, 1   454   703,36 грн пені, 1   195   646,60 грн 3% річних, 2   057   262,93 грн інфляційних втрат, 939   400,00 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор договору № 0421-41013, дата акцептування 27.05.2019) в частині здійснення оплати за придбану у позивача електричну енергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 247   152 979,06 грн за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року, на яку нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом про тлумачення пунктів 4.1 та 4.2 договору про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор договору № 0421-41013, дата акцептування 27.05.2019), в частині аналогічності термінів «виставлення рахунків» та «подання платіжних документів» (згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору) та «виставлення сканкопій рахунків» та «подання копій платіжних документів».

Зустрічний позов мотивовано тим, що такий спосіб "виставлення" рахунків не передбачений ані умовами Договору, ані Правилами ринку. Невірне тлумачення умов Договору відповідачем за зустрічним позовом несе тяжкі наслідки для позивача за зустрічним позовом у вигляді невірного встановлення початку перебігу строків вимоги сплати основної суми боргу.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" є виробником електричної енергії та постачальником послуг з балансування. 

Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (надалі - Оператор системи передачі/ОСП) було повідомлено Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (надалі - Постачальник послуг з балансування/ППБ) про акцептування заяви останнього про приєднання до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування; ідентифікатор договору № 0421-41013, дата акцептування 27.05.2019 (надалі - Договір).

За змістом пунктів 1.1 та 1.2 Договору цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого Договору в цілому. За цим Договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору загальна вартість Договору складається із суми придбаних та проданих обсягів електричної енергії на балансуючому ринку протягом дії цього Договору та відповідно до умов Договору. Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору для розрахунків за Договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку ППБ. Обсяг електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку, визначається на підставі алгоритмів, передбачених Правилами ринку.

Відповідно до пункту 4.1 Договору виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку.

Згідно з пунктом 4.2 Договору подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.

Відповідно до пункту 4.3 Договору якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП.

Згідно з пунктом 4.4 Договору ОСП надає ППБ у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) два примірники акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії (надалі - Акт), підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. Протягом двох робочих днів ППБ розглядає та повертає у паперовому або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони.

Пунктом 4.7 Договору сторони узгодили, що урегулювання взаємних зобов`язань здійснюється згідно з чинним законодавством України, у тому числі сторонами може бути застосовано неттінг виключно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. 

Відповідно до пункту 5.3 Договору ППБ має право, зокрема, отримувати від ОСП оплату, визначену згідно з вимогами Правил ринку, за продану ППБ на балансуючому ринку електричну енергію.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що ОСП зобов`язується, зокрема, здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та Договором.

Згідно з пунктом 7.1 Договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Договору він набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була подана заява-приєднання. Якщо жодна із сторін не звернулась до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії Договору з ініціативою щодо його розірвання, то Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

В межах виконання зобов`язань за Договором ППБ протягом жовтня 2022 року - січня 2023 року здійснено продаж ОСП балансуючої енергії на загальну суму 251 933   024,01 грн (у жовтні 2022 року - на суму 38   763 261,27 грн, у листопаді 2022 року - на суму 56   827   608,42 грн, у грудні 2022 року - на суму 92   949 279,10 грн, у січні 2023 року - на суму 58   612   830,27 грн), що підтверджується Актами № БР/22/10-0421 від 31.10.2022, № БР/22/11-0421 від 30.11.2022, № БР/22/12-0421 від 31.12.2022, № БР/23/01-0421 від 31.01.2023.

Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", як адміністратором розрахунків, через систему управління ринком сформовані та виставлені на оплату платіжні документи (рахунки-фактури) за електричну енергію для балансування, придбану ОСП у ППБ,  а саме: рахунок-фактуру від 20.10.2022 № 2010202200007 на суму 4   077 487,03 грн; рахунок-фактуру від 26.10.2022 № 2610202200008 на суму 15 691   623,78 грн; рахунок-фактуру від 04.11.2022 № 0411202200005 на суму 18   994 150,46 грн; рахунок-фактуру від 16.11.2022 № 1611202200006 на суму 16   131 296,52 грн; рахунок-фактуру від 24.11.2022 № 2411202200006 на суму 18   474 738,29 грн; рахунок-фактуру від 06.12.2022 № 0612202200006 на суму 7 810 529,18 грн; рахунок-фактуру від 06.12.2022 № 0612202200019 на суму 4 780 044,95 грн; рахунок-фактуру від 06.12.2022 № 0612202200031 на суму 14 411 044,43 грн; рахунок-фактуру від 15.12.2022 №1512202200008 на суму 44   176 363,42 грн; рахунок-фактуру від 26.12.2022 № 2612202200006 на суму 9 619 664,35 грн; рахунок-фактуру від 26.12.2022 № 2612202200581 на суму 465 539,57 грн; рахунок-фактуру від 05.01.2023 № 0501202300577 на суму 38 687 711,76 грн; рахунок-фактуру від 16.01.2023 № 1601202300200 на суму 1 995   438,83 грн; рахунок-фактуру від 26.01.2023 № 2601202300007 на суму 1 789 555,68 грн; рахунок-фактуру від 06.02.2023 № 0602202300008 на суму 54 827 835,76 грн.

Зазначені рахунки-фактури ППБ також направлялись ОСП електронною поштою.

В період з 09.12.2022 по 28.07.2023 ОСП сплатив ППБ грошові кошти у розмірі 20   379   297,41 грн на виконання умов Договору (за спірний період), що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено відповідачем за первісним позовом до відзиву на позовну заяву.

22.06.2023 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго"  укладено Акт зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Договором, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого ППБ має непогашене грошове зобов`язання перед ОСП у розмірі 7 523 913,36 грн, а ОСП має непогашене грошове зобов`язання перед ППБ у розмірі 403 005 060,55 грн. Сторони підтвердили зустрічність, однорідність та обсяги взаємних заборгованостей і дійшли згоди, що зобов`язання на суму 7   523   913,36 грн припиняються шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Доказів сплати грошових коштів за Договором у розмірі 219 249 768,29 грн станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем за первісним позовом суду не надано.

Суд апеляційної інстанції перевірив надані відповідачем за первісним позовом докази на оплату заборгованості за Договором (платіжні інструкції № 1015 від 01.08.2023 на суму 194   345,04 грн; № 1017 від 04.08.2023 на суму 331 805,98 грн, № 1029 від 09.08.2023 на суму 447 239,93 грн, № 1015 від 14.08.2023 на суму 62   844,03 грн, № 1015 від 17.08.2023 на суму 136 767,76 грн, № 1015 від 22.08.2023 на суму 2 454   782,17 грн, № 1015 від 25.08.2023 на суму 209 998,47 грн, № 238G15 від 02.08.2023 на суму 64 270,59 грн, № 2387G18 від 07.08.2023 на суму 109 759,81 грн, № 23810G16 від 10.08.2023 на суму 250 835,56 грн, № 23815G15 від 15.08.2023 на суму 23 576,98 грн, № 23818G15 від 18.08.2023 на суму 521 553,13 грн, № 23823G15 від 23.08.2023 на суму 322 141,75 грн, № 1000 від 31.07.2023 на суму 296 503,26 грн, № 1009 від 08.08.2023 на суму 519 386,58 грн, № 1015 від 03.08.2023 на суму 112 905,27 грн, № 1015 від 11.08.2023 на суму 239 100,49 грн, № 1015 від 16.08.2023 на суму 128 298,17 грн, № 1015 від 21.08.2023 на суму 2   115   807,14 грн, № 1015 від 24.08.2023 на суму 373 690,43 грн, № 23828G15 від 28.08.2023 на суму 457 840,48 грн, № 23831G15 від 31.08.2023 на суму 196 510,15 грн, № 2398G від 08.09.2023 на суму 3 162   659,03 грн, № 23104G9 від 04.10.2023 на суму 267 734,55 грн, № 23109G9 від 09.10.2023 на суму 584   943,34 грн, № 23101G9 від 12.10.2023 на суму 308 726,82 грн, № 23101G9 від 17.10.2023 на суму 52 247,22 грн, № 231020G9 від 20.10.2023 на суму 193 684,48 грн, № 231025G9 від 25.10.2023 на суму 237 882,88 грн, № 231030G9 від 30.10.2023 на суму 1 241 838,10 грн, № 231030G36 від 30.10.2023 на суму 325   885,12 грн, № 23112G014 від 02.11.2023 на суму 9   052,12 грн, № 23117G14А від 07.11.2023 на суму 71 437,78 грн, № 1000 від 30.08.2023 на суму 7   048,35 грн, № 1026 від 04.09.2023 на суму 97 414,73 грн, № 1027 від 04.09.2023 на суму 12 802,66 грн, № 1008 від 07.09.2023 на суму 1 067 063,31 грн, № 1009 від 03.10.2023 на суму 759   092,31 грн, № 1009 від 06.10.2023 на суму 34   745,57 грн, № 1010 від 11.10.2023 на суму 154 460,53 грн, № 1009 від 16.10.2023 на суму 326 132,50 грн, № 1009 від 19.10.2023 на суму 3   070 550,96 грн, № 1009 від 24.10.2023 на суму 309   590,75 грн, № 1011 від 27.10.2023 на суму 55 180,56 грн, № 1014 від 01.11.2023 на суму 409 991,81 грн, № 1014 від 06.11.2023 на суму 62 612,41 грн, № 1009 від 05.10.2023 на суму 166 347,52 грн, № 1009 від 10.10.2023 на суму 978 919,75 грн, № 1009 від 13.10.2023 на суму 246 640,35 грн, № 1009 від 18.10.2023 на суму 1 575 975,59 грн, № 1009 від 23.10.2023 на суму 319 202,74 грн, № 1009 від 26.10.2023 на суму 345 534,53 грн, № 1010 від 02.10.2023 на суму 303 494,40 грн, № 1014 від 06.10.2023 на суму 232   029,01 грн, № 1014 від 03.11.2023 на суму 72 512,44 грн, № 1014 від 08.11.2023 на суму 380 620,66 грн, № 1015 від 29.09.2023 на суму 1   164 122,82 грн, № 1015 від 01.09.2023 на суму 318   004,69 грн, № 1018 від 29.09.2023 на суму 113   817,16 грн, № 1021 від 31.10.2023 на суму 398 806,35 грн, № 1001 від 05.12.2023 на суму 614 904,64 грн, № 1001 від 30.11.2023 на суму 307 915,97 грн, № 1014 від 27.11.2023 на суму 156   024,02 грн, № 1014 від 22.11.2023 на суму 72 145,55 грн, № 1014 від 17.11.2023 на суму 218 174,90 грн, № 1014 від 14.11.2023 на суму 178 718,21 грн, № 1014 від 09.11.2023 на суму 1 035 023,35 грн, № 1001 від 04.12.2023 на суму 196 709,71 грн, № 1001 від 07.12.2023 на суму 2   341 181,26 грн,  № 1014 від 21.11.2023 на суму 830 668,99 грн, № 1014 від 16.11.2023 на суму 117 573,71 грн, № 1014 від 13.11.2023 на суму 174 598,10 грн, № 1014 від 24.11.2023 на суму 500 335,15 грн, № 1024 від 29.11.2023 на суму 2   106 026,18 грн, № 231110G14А від 10.11.2023 на суму 65 005,04 грн, № 231115G14А від 15.11.2023 на суму 43 678,81 грн, № 231120G14А від 20.11.2023 на суму 262 530,55 грн, № 231123G14А від 23.11.2023 на суму 286 722,74 грн, № 231128G14А від 28.11.2023 на суму 860   764,87 грн, № 23121G1А від 01.12.2023 на суму 543 320,94 грн, № 23126G1А від 06.12.2023 на суму 693   893,13 грн, № 1001 від 18.12.2023 на суму 185   106,00 грн, № 1001 від 13.12.2023 на суму 194 161,11 грн, № 1001 від 08.12.2023 на суму 3   356 500,61 грн, № 1014 від 21.11.2023 на суму 830 668,99 грн, № 231211G1А від 11.12.2023 на суму 485 789,98 грн, № 231214G1А від 14.12.2023 на суму 265   062,42 грн, № 1001 від 15.12.2023 на суму 76 342,02 грн, № 1270 від 12.12.2023 на суму 336 633,08 грн, № 1001 від 19.12.2023 на суму 238 308,56 грн, № 1005 від 20.12.2023 на суму 589 440,64 грн, № 1005 від 21.12.2023 на суму 407 889,43 грн, № 1005 від 22.12.2023 на суму 697   638,20 грн, № 1006 від 20.12.2023 на суму 311 072,62 грн, № 1034 від 19.12.2023 на суму 7 221 088,54 грн) та встановив, що відповідачем за первісним позовом здійснено погашення заборгованості за Договором (за спірний період) на суму 54   989 717,98 грн.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/3269/23, закрито провадження у справі № 910/3269/23 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" заборгованості за первісним позовом у розмірі 20 379 297,41 грн. Первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 219 249 768,29 грн основного боргу, 1 195 646,60 грн 3% річних, 2   057 262,93 грн інфляційних втрат, 905 911,19 грн судового збору. У задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року Постачальник послуг з балансування належним чином виконував свої зобов`язання за Договором, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу балансуючої енергії; 

- Оператор системи передачі свої зобов`язання за Договором не виконував, внаслідок чого у ОСП утворилася заборгованість, яка, станом на дату подання позову становила 247   152   979,06 грн;

- оскільки після звернення позивача до суду з первісним позовом, відповідачем за первісним позовом сплачено суму основного боргу в розмірі 20   379 297,41 грн, провадження в справі, в цій частині, підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України;

- сума позовних вимог в частині зарахованого зустрічного виконання на суму в розмірі 7   523   913,36 грн задоволенню не підлягає, з огляду на погодження її сторонами як зарахованої в рахунок погашення частини боргу відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом;

- наявність та розмір заборгованості Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" за Договором підтверджуються на суму у розмірі 219 249   768,29 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги за первісним позовом в цій частині підлягають задоволенню у вказаному обсязі;

- враховуючи прийняття Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постанови від 25.02.2022 № 332, зі змінами внесеними постановою від 26.04.2022 № 413, нарахування позивачем за первісним позовом пені за прострочення виконання зобов`язань за період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року є необґрунтованим, у зв`язку з чим суд першої інстанції відмовив у первісному позові в частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1   454   703,36 грн;

- у зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджується порушення ОСП умов Договору щодо здійснення розрахунків за придбану у жовтні 2022 року - січні 2023 року балансуючу електроенергію, суд першої інстанції, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України та перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що вони є вірними та підлягають задоволенню в повному обсязі;

- вказані у зустрічній позовній заяві пункти Договору не містять суперечностей щодо їх трактування та не потребують додаткового тлумачення. Більш того, вказаний Договір виконується сторонами з моменту укладення і на даний час, що свідчить про відсутність у сторін неоднозначного тлумачення його умов. Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умов Договору, у зв`язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/3269/23 скасовано в частині стягнення 54   989 717,98 грн основного боргу та закрито провадження в цій частині. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/3269/23 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтованості первісного позову щодо вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Однак, враховуючи часткове (у розмірі 54 989   717,98 грн) погашення заборгованості відповідачем за первісним позовом після ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення 54 989   717,98 грн основного боргу та закрити провадження в цій частині.

При цьому, як зазначено судом апеляційної інстанції, рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/3269/23 в частині закриття провадження щодо стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості у розмірі 20 379   297,41 грн; відмови у стягненні з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом пені у розмірі 1   454 703,36 грн; та відмови позивачу за зустрічним позовом у задоволенні зустрічного позову не оскаржується, то в цій частині, з урахуванням відсутності порушень судом першої інстанції при розгляді даної справи норм процесуального права та відсутності неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції не переглядається в апеляційному порядку.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 у даній справі в частині задоволених первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункти 1, 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- суди першої та апеляційної інстанцій застосували статті 5 та 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" без урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21;

- суди першої та апеляційної інстанцій не врахували належність обраного способу захисту порушеного права всупереч існуючій практиці Верховного Суду та зауваження, що Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго", не обрало належний спосіб захисту інтересів, що відповідав би статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" з посиланням на постанову Верховного Суду від 24.09.2019 у справі № 910/5320/17, в якій містяться також посилання й на постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц;

- суди першої та апеляційної інстанцій застосували статтю 625 Цивільного кодексу України без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02.03.2018 у справі № 927/467/17 та аналогічних правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, а також порушили вимоги статей 86, 236, 238, 282 Господарського процесуального кодексу України;

- необхідності відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у пункті 86 постанови від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21 та у пункті 5.37 постанови від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) відзив на касаційну скаргу не надав, що відповідно до частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судових рішень. 

5. Позиція Верховного Суду

Імперативними приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Здійснюючи, в межах доводів та вимог касаційної скарги скаржника, перегляд оскаржуваних судових рішень в частині задоволених первісних позовних вимог, Суд зазначає таке. 

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії". 

Правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, Закони України "Про ринок електричної енергії", "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про енергетичну ефективність", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

За змістом частини 1 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

Відповідно до частини 3 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.

Згідно з частиною 6 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) команда оператора системи передачі постачальнику послуг з балансування на збільшення (зменшення) навантаження для відповідного постачальника послуг з балансування є прийняттям (акцептом) його відповідної пропозиції (заявки) на балансуючому ринку оператором системи передачі, зміною його акцептованого добового графіка електричної енергії та визначає взаємні зобов`язання оператора системи передачі та постачальника послуг з балансування з купівлі-продажу відповідного обсягу електричної енергії на балансуючому ринку за ціною, визначеною відповідно до правил ринку.

Частиною 7 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.

Стаття 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження типових та примірних договорів, визначених цим Законом. Регулятор має право, серед іншого, видавати обов`язкові для виконання учасниками ринку рішення.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" (надалі - Закон про НКРЕКП) Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики щодо діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії.

Згідно з абзацом 3 частини 5 статті 14 Закону про НКРЕКП рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Правила ринку, як рішення Регулятора, є актом законодавства України, що входить в правову основу функціонування ринку електричної енергії визначає, зокрема, порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються види договорів, серед яких, зокрема, договори про участь у балансуючому ринку (пункт 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин)).

Типовий договір про участь у балансуючому ринку є додатком 7 до Правил ринку та НКРЕКП затвердила його одночасно з Правилами ринку.

Типовий договір про участь у балансуючому ринку, який є додатком 7 до Правил ринку, в які неодноразово вносились зміни (зокрема, згідно з Постановами НКРЕКП від 28.02.2020 № 516, від 04.12.2020 № 2328, від 15.02.2021 № 234, від 06.05.2022 № 458, від 29.11.2022 № 1592), має у структурі, зокрема, главу 4 "Порядок розрахунків", яка складалася із семи підпунктів стосовно порядку розрахунків, але в яку вносились зміни, в тому числі і Постановою НКРЕКП від 06.05.2022 № 458.

Типовий договір про участь у балансуючому ринку є додатком до Правил ринку, який затверджений постановою як формою рішення Регулятора, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики щодо діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, та є обов`язковим для застосування учасниками ринку електричної енергії.

Відповідно до пункту 4.2.1 глави 4 розділу ІV Правил ринку для надання послуг з балансування учасник ринку повинен подати ОСП заяву щодо приєднання до договору про надання послуг з балансування, типова форма якого наведена в додатку 7 до цих Правил, та включення до Реєстру ППБ (далі - заява). Форма заяви оприлюднюється ОСП на власному офіційному вебсайті.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" приєднано Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору - № 0421-41013, дата акцептування - 27.05.2019).

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 4.1 Договору виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку.

Згідно з пунктом 4.2 Договору подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.

Відповідно до пункту 4.3 Договору якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП.

Відповідно до пункту 1.11.1 Правил ринку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), затверджених постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 307, за допомогою Системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами.

Пунктом 1.11.8 Правил ринку передбачено, що АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

Згідно з пунктом 7.3.1 Правил ринку АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду. 

У пункті 7.7.4 Правил ринку встановлено, що оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

Враховуючи викладене, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому належним є їх направлення (формування) АР у системі управління ринком.

Відповідно до положень Закону України "Про ринок електричної енергії" Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" виконує функції ОСП, а як ОСП виконує функції АР.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі управління ринком, а й проводити розрахунки за ними. Такі висновки викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2023 у справі № 910/9216/22, від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21.

Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суди попередніх інстанцій встановили, що Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", як адміністратором розрахунків, через систему управління ринком сформовані та виставлені на оплату платіжні документи (рахунки-фактури) за електричну енергію для балансування, придбану ОСП у ППБ, за спірний період, що мали бути оплачені ОСП на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго".

Зазначене вище спростовує доводи скаржника щодо відсутності доказів направлення йому рахунків за небаланс електричної енергії за спірний період.

Також Суд зазначає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо виставлення ППБ рахунків на оплату на електронну пошту ОСП, на підтвердження направлення яких на електронну пошту ОСП ППБ надані у матеріали роздруківки електронної пошти та знімків екранів комп`ютера, не впливають на обов`язок Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", як адміністратора розрахунків, формувати, виставляти на оплату платіжні документи (рахунки-фактури) та здійснювати їх оплату.

До того ж Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодексу України.

Роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом. При цьому осіб відправника та отримувача, час відправлення відповідних повідомлень можна ідентифікувати за даними, наведеними в таких документах (адреси електронної пошти, власні імена, інші відомості, наведені у роздруківках).

Лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

З огляду на що, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що надані ППБ копії роздруківок електронного листування не є електронним документом у розумінні статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Крім того, справи № 922/788/19, № 910/5408/21, на які посилається скаржник, в обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (щодо застосування статті 5 та 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" без урахування правових позицій Верховного Суду у зазначених справах) не є релевантними до цієї справи № 910/3269/23, з огляду на різні предмети та підстави позовів, нормативно-правове регулювання (у справі № 922/788/19 - стягнення штрафних санкцій (неустойки) за прострочення постачання товару (лінія пакування); у справі № 910/5408/21 - стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та збитків за неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг (робіт) у сфері інформаційних технологій за Генеральним договором).

Що ж до посилань скаржника у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21, то Суд зазначає, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Верховного Суду, на яку посилається скаржник, тому Суд побавлений можливості надання відповідної правової оцінки таким посиланням скаржника.

Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини належного виконання Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" зобов`язань за Договором щодо постачання електричної енергії для врегулювання небалансу та несвоєчасної оплати Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" вартості небалансу електричної енергії за спірний період, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що такі дії ОСП є порушенням договірних зобов`язань та підставою для застосування встановленої статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності.

При цьому судами попередніх інстанцій правомірно враховано, що положення статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку ОСП з Постачальником електричної енергії тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а навпаки, передбачають можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити ОСП грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання. 

Зазначене свідчить, що ОСП (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема, з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань.

Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання ОСП своїх зобов`язань з оплати за Договором.

Доводи скаржника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються Судом, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.    

Аналогічна висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України від 03.02.2023 у справі                       № 910/9374/21, у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі                                          № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 у справі                         № 910/6636/21.

Скаржник у касаційній скарзі також посилається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладеного у пункті 86 постанови від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21 та у пункті 5.37 постанови від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21 у подібних правовідносинах.

Водночас Суд відхиляє як необґрунтовані зазначені доводи касаційної скарги, оскільки такі сумніви мають бути підтверджені та обґрунтовані, тому що, з урахуванням положень процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування щодо необхідності відступлення від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

Крім того, Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 зі справи № 823/2042/16).

Проте, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також не навів змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

До того ж слід зазначити, що Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновків, наведених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21.

Враховуючи викладене, Суд також відхиляє аргументи скаржника щодо належності обраного позивачем за первісним позовом способу захисту порушеного права, оскільки як зазначалось вище, наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.

При цьому Суд відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду (у тому числі Великої Палати Верховного Суду) від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 24.09.2019 у справі № 910/5320/17, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними в істотних аспектах з цією справою, що розглядається (зокрема, в проаналізованому вище аспекті існування реальних наслідків для прав позивача відображення відповідачем в системі управління ринком спірних обсягів спожитої електричної енергії), а висновки щодо необхідності застосування ефективного способу захисту сформовані з урахуванням конкретних обставин кожної справи та змісту правовідносин, які є відмінними від правовідносин сторін у цій справі.

Як зазначалось вище, перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок заявлених до стягнення сум, урахувавши порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за Договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення 164   260   050,31 грн основного боргу (за вирахуванням сум, за якими провадження у даній справі закрито, у зв`язку зі сплатою відповідачем за первісним позовом основного боргу під час розгляду даної справи в судах), 1 195 646,60 грн 3% річних, 2   057 262,93 грн інфляційних втрат і встановили, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є арифметично правильними.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, як суд першої інстанції, так і Північний апеляційний господарський суд, не дотримуючись вимог статті 625 Цивільного кодексу України (щодо визначення суми боргу, на який нараховано 3% річних), з посиланням на постанови Верховного Суду, погодились з помилковим розрахунком суми 3% річних, здійсненим позивачем за первісним позовом за січень 2023 року, чим, зокрема, порушили вимоги статей 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені скаржником доводи Суд відхиляє, з огляду на таке.

Змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункту 4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України), зміст якої розкривають положення статті 13 цього Кодексу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У пункті 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. 

За змістом частин 1, 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві, який повинен містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві був наведений обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, зокрема, розрахунок 3% річних  (т. 1, а.с. 5-6). 

Натомість відповідач за первісним позовом своїм правом не скористався і власний контррозрахунок не подав. Відзив на первісний позов не містить ні контррозрахунку, ні доводів про неправильність здійсненого позивачем розрахунку.

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не встановлює формалізовані вимоги до розрахунку, а питання його обґрунтованості є оціночним, і вирішується судами при вирішення спору по суті залежно від конкретних обставин справи. Це правило має застосовуватися з певним ступенем гнучкості та без надмірного формалізму, оскільки згідно з практикою Європейського суду з прав людини суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) суттєво обмежує право особи на звернення до суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення від 08 грудня 2016 року у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України"), не сприяє реальному вирішенню спору та суперечить завданням господарського судочинства, яке відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції перевірив розрахунок, зокрема, 3% річних та встановив його обґрунтованість. Правильність такого розрахунку була предметом перевірки також в суді апеляційної інстанції. Натомість перевірка такого розрахунку не є завданням Верховного Суду. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

7. Судові витрати

З огляду на те, що Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 у справі № 910/3269/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Н.М. Губенко

Судді                                                                                                 Г.О. Вронська

                                                                                                          І.Д. Кондратова