ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/8770/23
Номер провадження 22-ц/818/1402/24 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника позивача адвоката Комова О. Г.,
представника ВАТ КБ «Приватбанк» Захарова М. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року в складі судді Агапова Р.О. у справі № 638/8770/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі – ТОВ «УБКІ»), Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів.
Позов мотивовано тим, що 05 серпня 2008 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки в забезпечення кредитного договору № 120/А-08 від 05 серпня 2008 року, який було укладено між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПриватБанк». 
У подальшому, вона звернулась до банку з метою отримання кредиту, проте АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у видачі кредиту, оскільки вона знаходиться в «чорному списку» кредитної історії ТОВ «УБКІ», АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з заборгованістю, яка виникла із зобов`язань за договором поруки від 05 серпня 2008 року.
Вважає дії банку є необґрунтованими, оскільки зобов`язання за договором поруки припинені у 2015 році внаслідок припинення поруки.
Зазначала, що банком в порушення вимог Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передано її персональні дані до ТОВ «УБКІ» без надання на це згоди позивачки.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати інформацію про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), яка міститься у кредитній історії ОСОБА_1 , а саме «поручитель, інформація за договором (6648771); тип кредиту - кредитний договір на поповнення обігових коштів: дата видачі кредиту- 05 серпня 2008 року; сума кредиту - 20000 доларів США; поточна заборгованість - «- 1507.36»; валюта - USD; термін кредиту до – 05 серпня 2013 року; кредит відкритий; дата оновлення – 07 вересня 2020 року; вид забезпечення - кілька видів забезпечення; вартість забезпечення в базовій валюті - NA; донор інформації - ПриватБанк; історія погашення -; загальна поточна заборгованість 41 542,84 грн.», у ТОВ «УБКІ» (код ЄДРПОУ: 33546706), недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ТОВ «УБКІ», виключити (видалити) вказану інформацію про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08;)
- визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» неправомірними щодо передачі недостовірної інформації, та такої, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, наданої всупереч положенням п.п.1, 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2002 року № 2704-IV, до ТОВ «УБКІ, для формування кредитної історії про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), яка міститься у кредитній історії ОСОБА_1 , а саме «поручитель, інформація за договором (6648771); тип кредиту - кредитний договір на поповнення обігових коштів; дата видачі кредиту - 05 серпня 2008 року; сума кредиту - 20000 доларів США (USD); поточна заборгованість - «-1507.36»; валюта -USD; термін кредиту до – 05 серпня 2013 року; кредит відкритий; дата оновлення – 07 вересня 2020 року; вид забезпечення - кілька видів забезпечення; вартість забезпечення в базовій валюті - NA; донор інформації - ПриватБанк; історія погашення -; - загальна поточна заборгованість 41 542 грн»;
- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» спростувати й видалити інформацію про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), у розмірі 1507.36 (одна тисяча п`ятсот вісім доларів США).
19 жовтня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позовну заяву, в якому позов просило залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що Банк не є належним Відповідачем по справі, оскільки ним не порушувались права та охоронювані законом інтереси позивачки.
Пунктом 8.4 кредитного договору № 120/А08 укладеного між ОСОБА_2 і ЗАТ КБ "ПриватБанк" 05 серпня 2008 року сторонами передбачено можливість передачі даних про кредитну угоду і зміни до неї, у т.ч. суми зобов`язання за цим договором, дати виникнення прострочення зобов`язання, його розмір і стадія погашення, до бюро кредитних історій відповідно до діючого законодавства, а тому дії банку відповідають умовами договору та вимог чинного законодавства.
ОСОБА_3 не надано доказів, що кредит, за яким вона є поручителем, було погашено та інформація, що міститься в УБКІ, інформація щодо заборгованості за кредитним договором № 120/А08 від 05 серпня 2008 року є недостовірною.
ТОВ «УБКІ» зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного договору і тільки зі спливом цього строку вилучає вказану інформацію.
ОСОБА_3 не надано належних доказів на підтвердження припинення поруки. Крім того, зазначена позовна вимога нею заявлена не була а позов пред`явлено щодо визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, а саме вилучити інформацію, яка не спростована.
13 листопада 2023 року ТОВ «УКБІ» подано письмові пояснення на позовну заяву, в яких просило залишити позов без задоволення.
Пояснення мотивовано тим, що підстави вилучення з кредитної історії інформації передбачені статтею 10 Законом України «Про організацію форматування та обігу кредитних історій».
Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину, а саме у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини 1 статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. 
Вказували, що зазначені обставини не встановлено, а тому позов є необґрунтованим. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано інформацію про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), яка міститься у кредитній історії ОСОБА_1 , а саме «поручитель, інформація за договором (6648771); тип кредиту - кредитний договір на поповнення обігових коштів: дата видачі кредиту – 05 серпня 2008 року; сума кредиту - 20000 доларів США; поточна заборгованість - «- 1507.36»; валюта - USD; термін кредиту до – 05 серпня 2013 року; кредит відкритий; дата оновлення – 07 вересня 2020 року; вид забезпечення-кілька видів забезпечення; вартість забезпечення в базовій валюті - NA; донор інформації - ПриватБанк; історія погашення -; загальна поточна заборгованість 41 542,84 грн.», у ТОВ «УБКІ», недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .
Зобов`язано ТОВ «УБКІ» виключити (видалити) інформацію про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), яка міститься у кредитній історії ОСОБА_1 , а саме «поручитель, інформація за договором (6648771); тип кредиту-кредитний договір на поповнення обігових коштів; дата видачі кредиту – 05 серпня 2008 року; сума кредиту - 20000 доларів США (USD); поточна заборгованість - «- 1507.36»; валюта - USD; термін кредиту до – 05 серпня 2013 року; кредит відкритий; дата оновлення – 07 вересня 2020 року; вид забезпечення - кілька видів забезпечення; вартість забезпечення в базовій валюті- NA; донор інформації - ПриватБанк; історія погашення -; - загальна поточна заборгованість 41 542 грн», у ТОВ «УБКІ».
Визнано дії АТ КБ «Приватбанк» неправомірними щодо передачі недостовірної інформації, та такої, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, наданої всупереч положенням п.п.1, 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2002 року № 2704-IV, до ТОВ «УБКІ», для формування кредитної історії про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), яка міститься у кредитній історії ОСОБА_1 , а саме «поручитель, інформація за договором (6648771); тип кредиту - кредитний договір на поповнення обігових коштів; дата видачі кредиту – 05 серпня 2008 року; сума кредиту - 20000 доларів США (USD); поточна заборгованість - «-1507.36»; валюта -USD; термін кредиту до – 05 серпня 2013 року; кредит відкритий; дата оновлення – 07 вересня 2020 року; вид забезпечення - кілька видів забезпечення; вартість забезпечення в базовій валюті - NA; донор інформації - ПриватБанк; історія погашення -; - загальна поточна заборгованість 41 542 грн».
Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» видалити інформацію про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року (за кредитним договором № 120/А-08), у розмірі 1507.36 (одна тисяча п`ятсот вісім доларів США).
В частині позовних вимог до АТ КБ «Приватбанк» щодо спростування інформації про заборгованість за договором поруки від 05 серпня 2008 року – відмовлено.
Судовий збір компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «УБКІ» на користь ОСОБА_1 по 5 000,00 грн. на відшкодування витрат по оплаті правничої допомоги, з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 24 липня 2010 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , відсутності згоди поручителя померлого на забезпечення виконання зобов`язання новими боржниками відповідно до частини 1 статті 523 ЦК України, договір поруки від 05 серпня 2008 року припинив свою дію.
Оскільки на момент передачі АТ КБ «Приватбанк» інформації про заборгованості за договором поруки від 05 серпня 2008 року, вказаний договір поруки припинив свою дію, за відсутності доказів надання ОСОБА_1 письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про неї, передача АТ КБ «Приватбанк» інформації про кредитну історію ОСОБА_1 до ТОВ «УБКІ» є неправомірною, а тому позов в цій частині є обґрунтованим. Непогашення заборгованості за кредитним договором не впливає на висновки суду щодо припинення поруки. Також, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, заперечення відповідача щодо стягнення таких витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню по 5000,00 грн. на відшкодування витрати на професійну правничу допомогу з кожного. 
13 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку ТОВ «УБКІ» на вказане судове рішення подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин по справі, просило рішення суду скасувати у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір не був визнаний недійсним у судовому порядку, не було встановлено факт відсутності кредитного договору або письмової згоди позивачки на використання та розповсюдження інформації щодо нього, підстав для спростування та вилучення такої інформації відсутні.
Передача інформації відбулася на підстав Закону України «Про організацію формування та обліку кредитних історій», вона не може вважатись поширеною в розумінні вимог чинного законодавства, а тому висновки суду першої інстанції про зобов`язання видалити інформацію є необґрунтованими, оскільки оскаржувана інформація є дійсною, до Кредитної історії її було внесено на законних підставах.
09 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Комов Олег Геннадійович, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін. Також, просила стягнути з ТОВ «УБКІ» витрати на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн та постановити ухвалу, якою стягнути в дохід державного бюджету з ТОВ «УБКІ» штраф у сумі в межах від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку із допущеним фактом зловживання процесуальними правами у справі № 638/8770/23.
У відзиві зазначено, що, договір поруки від 05 серпня 2008 року з АТ КБ «ПриватБанк» мав припинити свою дію у серпні 2018 року. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, згоди на забезпечення виконання зобов`язання новими боржниками надано не було, у зв`язку з чим вказаний договір було припинено.
Вказувала, про відсутність доказів надання нею письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про неї, передача АТ КБ «Приватбанк» інформації про її кредитну історію.
Вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо неналежності доказу надання ОСОБА_1 згоди на передачу інформації про кредитну історію до ТОВ «УКБІ», оскільки анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг була підписана лише ОСОБА_1 26 грудня 2017 року (підпис працівника банку відсутній) та більш ніж через дев`ять років після укладення договору поруки.
В суді першої інстанції ТОВ «УБКІ» не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 у визначений судом процесуальний строк, пропустило його та подало письмові пояснення без прохальної частини про поновлення пропущеного строку, чим було порушено норми процесуального права. ТОВ «УБКІ» зловживає процесуальними правами, оскільки ним подано апеляційну скаргу, яка повністю за своєю суттю та змістом є копією письмових пояснень від 13 листопада 2023 року, поданих під час розгляду справи у суді першої інстанції з порушенням процесуальних строків.
В судове засідання представник ТОВ "УБКІ " не з`явився.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 30 травня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ТОВ "Українське бюро кредитних історій" отримано 07 травня 2024 року (том 2, а.с. 11), судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 26 квітня 2024 року (том 2, а.с. 3); 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ВАТ КБ «Приватбанк» Захарова М. І., який підтримав апеляційну скаргу ТОВ "УБКІ ", представника позивача адвоката Комова О. Г., який проти апеляційної скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що 05 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 120/А-08, за яким банком надано позичальнику кредит у вигляді строкового кредиту з лімітом кредитування 20 000,00 доларів США на термін і на умовах, передбачених у даному договорі строком до 05 серпня 2013 року ( том 1, а.с. 20-23) .
Виконання зобов`язань позичальника за даним договором забезпечується договором застави автотранспорту, що належить ОСОБА_4 та договором поруки, укладеним з ОСОБА_5 
05 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким поручитель відповідає перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 , в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків ( том 1, а.с. 20).
За п. 12 вказаного Договору порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п.12 договору).
05 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір застави автотранспорту - автомобіля марки BMW 525, кузов № НОМЕР_1 , Д.Н.З. НОМЕР_2 (том 1, а. с. 25-26).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (том 1, а.с. 19).
24 вересня 2010 року складено акт прийняття автомобіля у ОСОБА_4 ; предмет застави передано ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення зобов`язання і його виконання (том 1, а.с. 27).
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року у справі № 2018/2-2882/11 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , треті особи: ПАТ КБ «Приват Банк», ВАТ «Універсал Банк», ВАТ «Уні Кредит Банк», ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Як вбачається з вказаного судового рішення в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись дружина та батьки померлого - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . Ці особи згідно з ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України є спадкоємцями ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після його смерті, тому додаткове визнання їх спадкоємцями судовим рішенням є зайвим. 
26 грудня 2017 року ОСОБА_3 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, надання позивачем згоди на передачу інформації про кредитну історію у ПриватБанк та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якою останньою надано дозвіл на обробку і використання її персональних даних, у тому числі конфеденційної інформації, а також їх передачі третім особам у порядку, передбаченому чиним законодавством (том 1, а. с. 140). 
Копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послу не підписана представником банку, а копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису позивача.
07 вересня 2020 року за заявою АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УБКІ» внесено інформацію, відповідно до якої за ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 1 507,36 доларів США за кредитним договором від 05 серпня 2008 року.
Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У частині 1 та 2 статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1 статті 5 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року в справі № 686/7590/18 (провадження № 61-698св19) вказано, що «за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності».
Відповідно до пункту 1 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2005 року № 2704-IV цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. 
У статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію;
кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону;
користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію;
кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування);
суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.
У частині 1 статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, зокрема, джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних  реєстрів,  інформація  з інших баз даних публічного користування,  відкритих  для  загального  користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю. Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що 
зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах. 
Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1, 2 частини 1 статті 7 цього Закону.
У частині 3 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що користувач має право відмовитися від укладання кредитного правочину або укласти кредитний правочин на умовах, що враховують ризики від укладання кредитного правочину, у разі відмови суб`єкта кредитної історії надати згоду на доступ до його кредитної історії та/або на передачу інформації до Бюро про кредитний правочин з Користувачем.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.
У частині 1 статті 4 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.
У пункті 5 частини 3 статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина 2 статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).
У частинах 1 - 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідачів виключити всю інформацію, що міститься у кредитній історії, ОСОБА_1 зазначила підставою позову відсутність її письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо неї.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається, оскільки згоду на обробку своїх персональних даних вона не надавала.
Між тим, судом першої інстанції не взято до уваги підписані 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, надання позивачем згоди на передачу інформації про кредитну історію у ПриватБанк та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якою останньою надано дозвіл на обробку і використання її персональних даних , у тому числі конфеденційної інформації, а також їх передачі третім особам у порядку, передбаченому чиним законодавством (том 1, а.с. 147).
Відомості до ТОВ «УБКІ» передано та внесено 07 вересня 2020 року, тобто, вже після надання письмової згоди позивачкою.
Щодо доводів ОСОБА_1 щодо припинення поруки та відсутність заборгованості перед Банком, то вказані обставини не були встановлені судовим рішенням а також не є предметом даного позову, оскільки вимог про визнання поруки припиненою позовна заява не містить. У суді першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» заперечувало щодо наявності підстав для виключення інформації та припинення правовідносин між сторонами, а тому судова колегія вважає, що між сторонами існує спір про право, а тому виключення відомостей є передчасним.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність згоди позивача на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо неї.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що анкета заява не є належним доказом, оскільки містить неточності, суд не приймає до уваги, оскільки позивачкою не спростовано, що підпис на даній заяві виконано саме нею.
Щодо клопотання про стягнення штрафу суд керується таким.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України).
Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (частини 1, 2 статті 44 ЦПК України).
Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, а й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства.
З метою виконання завдання судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. 
Отже, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах 3 і 4 статті 44, частині 9 статті 141, частині 1 статті 143, пункті 5 частини 1 статті 144, статті 148 ЦПК України.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20.
Відповідно до частин 3, 4 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина 1 статті 143 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення штрафу ТОВ «УБКІ», позивачка зазначає, що апеляційна скарга є тотожною поясненням, які товариством надало в суд першої інстанції.
Цивільним процесуальним законодавством передбачено право на оскарження судового рішення, а тому судова колегія вважає, що подання апеляційної скарги, яка містить тези, схожі з письмовими поясненнями на позовну заяву, що були надані в суді першої інстанції, не є зловживанням правом.
Також, позивач вказувала про пропуск строку подання відзиву відповідачем та подання замість цього письмових пояснень.
За статтею 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду: - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Отже, подання відзиву є правом сторони, а тому невчинення таких дій не свідчить про зловживання правом.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ТОВ «УБКІ» сплачено 6441,60 грн (том 1, а.с. 234).
В частині оскаржуваних вимог за подання позовної заяви позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Зважаючи, що апеляційну скаргу задоволено, позивачка звільнена від сплати судового збору, вказані витрати мають бути компенсовані за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року у частині вирішення спору про визнання інформації про заборгованість за договором поруки недостовірною, виключення цієї інформації, визнання неправомірними дій щодо передачі недостовірної інформації та видалення цієї інформації, а також судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів залишити без задоволення.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 6441 (шість тисяч чотириста сорок одна) грн 60 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Головуючий                                                        Ю.М. Мальований

Судді                                                                І.В. Бурлака

                                                                       В.Б. Яцина