ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року	Львів	Справа № 460/22429/23 пров. № А/857/2896/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі №460/22429/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 16 регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції – Зозуля Д.П., час ухвалення – за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 05.01.2024),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до 16 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, затверджене протоколом від 12.09.2022 № 1048 про встановлення причинного зв`язку захворювання (травми), що потягнуло смерть військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ;  зобов`язати 16 Регіональну військово-лікарську комісію розглянути повторно питання щодо визначення причинного зв`язку захворювання, що призвело до смерті солдата ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду та згідно вимог нормативно-правових актів, що діяли станом на момент виникнення спірних правовідносин;  зобов`язати 16 Регіональну військово-лікарську комісію прийняти формулювання про наявність зв`язку захворювання, що призвело до смерті солдата ОСОБА_2 , із захистом Батьківщини, що відповідає пп. «ґ», п. 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402, в редакції від 16.04.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що військовослужбовець ОСОБА_2 раптово помер (кардіоміопатія неуточнена, інфаркт) на полігоні у розташуванні підрозділу Військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ ЗСУ. Протоколом від 12.09.2022 № 1048 ВЛК затверджено формулювання пп. «д» п. 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затв. наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (в редакції, чинній на момент розгляду питання) зі змістом: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби». Водночас, у протоколі ВЛК від 12.09.2022 № 1048 (дод.2) не наведено жодних обставин та доказів, що вказували б на розбіжність моменту, обставин чи умов набуття захворювання (як причини) із моментом смерті (як наслідку). Тож, військова частина НОМЕР_1 , в якій проходив службу померлий, входить до складу діючої армії. Відповідно, такі обставини виключають можливість застосування пп. «д» до випадку померлого, чого ВЛК протиправно не враховано. В той же час, згідно наказів командира ВЧ НОМЕР_1 № 10 від 13.04.2022 (про вибуття по БР) та № 21 від 24.04.2022 (про прибуття по БР), ОСОБА_2 з 13.04.2022 по 24.04.2022 виконував бойове завдання. Отже, факт участі у бойових діях та служба у складі діючої армії, поряд із фактами захворювання та смерті при виконанні ОВС очевидно дають підстави на встановлення зв`язку із захистом Батьківщини. Натомість, відповідачем такий підпункт «ґ» протиправно не прийнято.
З підстав наведених у позові, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що в зазначеному рішенні судом допущено неправильне тлумачення закону, невідповідність висновків обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, вихід за межі предмета спору та допущено пасивну участь в процесі збору доказів і їх застосуванні.
Апелянт зазначає, що попри чітко визначений предмет спору - судом не надано оцінку правомірності застосування пп. «д» п. 21.5 Положення про ВЛЕ: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - до обставин справи померлого ОСОБА_2 ,  відповідно, перша та основна вимога залишилась судом не обґрунтованою.
Відповідно судом не враховано, що для обґрунтування правомірності свого рішення (згідно ч.2, ст. 77 КАС України) - Відповідачу належало б спростувати факт виконання Гордійчуком бойового розпорядження (витяги з наказів у дод. до позову № 3 та 4 ), поряд із спростуванням факту функціонування Військової частини НОМЕР_1 (лист ДШВ в дод. до позову №5) - у складі Десантно-штурмових військ діючої армії.
Натомість, за відсутності з боку Відповідача доказів на спростування таких двох обставин (участі в бойових діях та служби у складі діючої армії), суд навпаки свою відмову аргументував відсутністю зі сторони позивача належних доказів неправомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Крім того вважає, що судом першої інстанції невірно надано тлумачення пп. «ґ» п. 21.5 Положення про ВЛЕ, зробивши помилковий висновок, що такий пункт підлягає застосуванню лише у випадку виникнення захворювання та/або смерті - саме в момент здійснення заходів із захисту Батьківщини (тобто в момент виконання бойового розпорядження).
Натомість, для застосування пп. «ґ» достатнім було наявності трьох умов: 1) настання події із солдатом діючої армії; 2) при виконанні ним в момент події обов`язків військової служби (далі - Виконання ОВС) та 3) за умови, що такий солдат раніше брав участь в бойових діях (здійснював заходи із захисту Батьківщини).
Такі ж три факти у ОСОБА_2 наявні, а факт смерті при Виконанні ОВС навіть визнано Відповідачем.
Також, суд вважав доведеним, що спірне рішення прийнято в межах дискреційних повноважень Відповідача, не врахувавши, що застосування пп. «д» знаходилось поза межами юридично допустимих (альтернативних) варіантів. Зокрема, пп. «д» не може бути застосовано до членів діючої армії та/або до осіб, які померли під час Виконання ОВС. Тож сам факт присвоєння нижчого статусу (Проходження ВС) до особи, померлої за більш вагомих умов (під час Виконання ОВС) - вочевидь вказує на його протиправність по відношенню до набутих особою прав. А отже факт визнання сторонами обставини що смерті Гордійчука при Виконанні ОВС дає підстави для скасування рішення про смерть при Проходженні ВС, чому судом не надано належної оцінки.
Також судом здійснено вихід за межі предмета позову, шляхом надання оцінки діям Відповідача при прийнятті рішення. У той же час, предметом позову була виключно правомірність рішення по відношенню до набутого обсягу прав померлого.
Щодо вимог до формулювання, то апелянт зазначає, що пункт «д» застосовано протиправно, адже в/ч входить до складу діючої армії: оскільки ВЛК протиправно застосовано пп. «д» п. 21.5 Положення про ВЛЕ, який вказує: «д») «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності». Водночас, Командуванням Десантно-штурмових військ ЗС України у листі 117/2401 від 21.02.2023 повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 з моменту створення та по теперішній час перебуває у складі Десантно-штурмових військ Збройних Сил України та підпорядковується Командуванню ДШВ ЗСУ. Відповідно, такі обставини виключають можливість застосування пп. «д» до випадку померлого, чого ВЛК протиправно не враховано.
Також зазначає, що протиправно не застосовано пункт «ґ», адже померлий приймав участь у бойових діях (в т.ч. у складі діючої армії, отже, факт участі у бойових діях та служба у складі діючої армії, поряд із фактами захворювання та смерті при виконанні ОВС - очевидно дають підстави на встановлення зв`язку із захистом Батьківщини.
З урахуванням наведеного  просить рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким  позов задовольнити.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2022 №3 солдата ОСОБА_2 було призначено на посаду стрілець-помічник гранатометника 3 відділення 3 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказів Командира ВЧ НОМЕР_1 № 10 від 13.04.2022 (про вибуття по БР) та № 21 від 24.04.2022 (про прибуття по БР), ОСОБА_2 з 13.04.2022 по 24.04.2022 був направлений для виконання бойового завдання.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розташуванні підрозділу на військовому полігоні АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з наказу № 48 від 21.05.2022. У зв`язку із чим, цього ж дня виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2022 № 89 «Про призначення службового розслідування» комісією у складі: голови комісії - заступника командира бригади - начальника артилерії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 ; членів комісії: командира медичної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 ; заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 було проведено службове розслідування з метою встановлення причин смерті стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 .
Відповідно до рапорту заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 від 03.05.2022 № 26, встановлено факт смерті стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 . Згідно пояснень старшого стрільця 3 відділення 3 аеромобільного сержанта ОСОБА_6 стало відомо, що близько 13:50 03.05.2022 в палатці було виявлено тіло солдата ОСОБА_2 . Відповідно до інформації отриманої з лікарського свідоцтва про смерть № 1736 встановлено, що смерть настала по причинні кардіоміопатії (інфаркт).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом смерті солдата ОСОБА_2 » від 12.05.2022 № 134, службове розслідування стосовно стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , закінчено.
Протоколом від 12.09.2022 № 1048 ВЛК затверджено формулювання про причинний зв`язок захворювання та причин смерті ОСОБА_2 , відповідно до пп. «д» п. 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затв. наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
Не погоджуючись із визначенням причинного зв`язку захворювання, що призвело до смерті солдата та вважаючи протиправним рішення 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, затверджене протоколом від 12.09.2022 № 1048, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції в задоволенні  позову відмовив з тих підстав, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято  згідно з вимогами чинного законодавства.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-XII (далі - Закон №2801-XII) законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.
Статтею 70 Закону №2801-XII передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 10 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( 2232-12 ) та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008р. за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За п.1.1 глави 1 розділу І Положення, Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення, Військово-лікарська експертиза це, зокрема: установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно пункту 1.3 глави 1 розділу І якого, основним завданнями військово-лікарської експертизи є, серед іншого: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Відповідно до пп.2.3.3 п.2.3 глави 2 Розділу І Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: серед іншого, розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК; проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу й оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи; організація та керівництво науковою роботою з питань військово-лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК; підготовка та вдосконалення кадрів для ВЛК; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
За приписами пп.2.3.4 п.2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право, серед іншого: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Головного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, вій службу померлий, входить до складу діючої армії.
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України урегульовано главою 21 вказаного Положення № 402.
Пунктом 21.9 глави 21 Розділу ІІ Положення №402 закріплено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.
Відповідно до п.20.1 глави 20 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.
Згідно із п. 20.7 глави 20 розділу ІІ Положення №402 постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення. (пункт 21.3 глави 21 розділу І Положення № 402).
За п. 21.30 глави 20 розділу ІІ Положення №402, Постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.4, 21.5 розділу II Положення.
У відповідності до пункту 21.5 Положення, Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.
д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні
Відповідно до пункту 21.7 глави 21 розділу І Положення №402, постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001р. № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001р. за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
Пунктом 21.25 глави ІІ Положення №402 передбачено, що при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.
Предметом позову у даній справі є правомірність протоколу по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, із формулюванням такого змісту: «Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» на підставі підпункту «д» пункту 21.5 пункту 21 розділу II Положення № 402.
Як уже зазначалось вище, апелянт  вважає, що при прийнятті оскаржуваного протоколу відповідачем неправильно визначено формулювання про причинний зв`язок захворювання та причину смерті вказавши «Так, пов`язані з проходженням військової служби», оскільки смерть трапилася внаслідок захворювання, яке досягло розвитку саме у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, як це передбачено пп. «ґ» п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, тому відповідно ВЛК мала скласти протокол із зазначенням причини смерті, як такої, що пов`язана із захистом Батьківщини.
Апеляційний суд зауважує, що не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що смерть солдата ОСОБА_2 настала на військовому полігоні смт. Тетерівка Житомирської області, раптово по причині «Кардіоміопатії неуточнена» (інфаркт).
Апеляційний суд зауважує, що відповідач і не заперечує проти тверджень позивача, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 виникло в нього під час проходження ним військової служби (з 22.03.2022 по 03.05.2022), а не до призову на військову службу за мобілізацією.
Наведена обставина підтверджується оскарженим позивачем рішенням 16 регіональної військово – лікарської комісії Міністерства оборони України, що оформлене протоколом засідання 16 РВЛК від 12 вересня 2022 року № 1048 у формулюванні «Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби». 
Положенням № 402 (у пунктах 21.5, 21.6 розділу II) чітко визначено формулювання вказаного вище висновку, зокрема «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та не передбачено прийняття постанов ВЛК у формулюванні: «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби». 
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті покладаються саме на ВЛК, які утворюються в установленому порядку, які в своїй діяльності керуються Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами.
У цій справі, судом надається оцінка оскаржуваному рішенню відповідача, яке винесене останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки у судом першої інстанції на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням доводів та заперечень сторін саме щодо цих доказів та обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень   Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд першої інстанції вірно висновував, що  в залежності від причин та умов настання події, службовцями затверджуються висновки про наявність або відсутність зв`язку із виконанням обов`язків військової служби в момент смерті, а лікарями з урахуванням службової інформації приймається формулювання про зв`язок причини смерті (а саме захворювання), тому визначення причинного зв`язку захворювання та смерті, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. 
Як уже зазначалось апеляційним судом вище,  суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері, суди вправі перевірити законність висновку лише в межах дотримання процедури його прийняття, а оцінка підставності висновку виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 справа №240/7133/19, від 08 серпня 2019 року справа №820/11362/15.
Апелянт крім цього вказує на те, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині,  яка відноситься до Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, а отже проходив службу у військовій частині, що входить до складу діючої армії, що відповідно дає підстави на встановлення зв`язку із захистом Батьківщини, відповідно ВЛК мала скласти протокол із зазначенням причини смерті, як такої, що пов`язана із захистом Батьківщини.
Апеляційний суд вважає наведені доводи необґрунтованими, погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
У чинному законодавстві термін «діюча армія» зустрічається в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно статті 5 Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Кабінет Міністрів України постановив:
дозволити Міністерству оборони для визначення осіб, які можуть вважатися учасниками бойових дій, тимчасово застосовувати затверджені Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР переліки підрозділів, частин, з`єднань, об`єднань та органів управління, що входили до складу діючої армії у роки Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років, а також затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осі рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.
Отже, цією постановою визначено перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії.
Також, відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, діюча армія-війська, які під час війни перебувають на фронті, а фронт або лінія фронту - границя між супротивними військовими силами під час військового конфлікту, лінія розгортання збройних сил і їхнього зіткнення із противником. Фронт - район (смуга, зона) території, на якій ведуться бойові дії (у поняттях фронт і тил). Фронт - сторона бойового порядку (оперативної побудови) військ, звернена до противники. При веденні бойових дій розрізняють фронти наступу, атаки, прориву, оборони і таке інше. Його ширина для підрозділів частин, з`єднань і об`єднань залежить від отриманого бойового завдання, наявності сил і засобів, характеру місцевості й інших умов.
Приписами пункту 1 Окремого доручення №912/з/29, серед іншого, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (надалі по тексту також бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Пунктом 3 Окремого доручення №912/з/29 визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі бойового наказу журналу бойових дій або рапорту командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових спеціальних завдань.
Відповідно до пункту 21.5 Положення, Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема: ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 проходив військову службу з 22.03.2022 по 03.05.2022.
Приєднаними доказами встановлено, що ОСОБА_2 був направлений для виконання бойового завдання в період з 13.04.2022 по 24.04.2022, згідно бойового розпорядження командувача Десантно-штурмових військ від 12.04.2022 №117/1/2/48.
Водночас останній помер в розташуванні підрозділу, що підтверджується витягом з наказу № 48 від 21.05.2022, тобто не під час участі в бойових діях, як того вимагають приписи підпункту «ґ» пункту 21.5 Положення.
Також суд першої інстанції вірно висновував, що з аналізу вищенаведених норм законодавства та наявних у матеріалах справи  документів, не встановлено доказів участі ОСОБА_2 у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а отже і виникнення його захворювання, що призвело до смерті або його смерті під час участі в зазначених заходах. 
Таким чином з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для прийняти формулювання про наявність зв`язку захворювання, що призвело до смерті солдата ОСОБА_2 , із захистом Батьківщини, що відповідає пп. «ґ», п. 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 за наявними у справі матеріалами відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства.
Що стосується доводів апелянта щодо безпідставного виключення судом із визначеного позивачем складу учасників - Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яким здійснюється охорона та нагляд за дотриманням прав громадян, то апеляційний суд зазначає наступне.
Позивач звертався до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки щодо не включення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини як третьої особи до справи та ухвалою суду від 10.11.2023 р. у задоволенні заяв  відмовлено.
Крім цього, участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, зокрема Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини визначено ст. 53 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі №460/22429/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	С. М. Кузьмич