ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4641/24 Справа № 214/7138/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,
суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П., 

учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»
відповідач  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/7138/22 за зміненим позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль»,
на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року (суддя Ковтун Н.Г.), ухвалене в приміщенні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В грудні 2022 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалося на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.10.2017 по 31.10.222 у розмірі 31890,72 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 - 90,16 грн. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником вищевказаної квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі наступних документів: 1/9 частка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину; 5/9 часток належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування; 1/3 частка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , на підставі договору дарування. У зв`язку з тим, що зобов`язання спадкодавця щодо сплати за житлово-комунальні послуги не припинились внаслідок його смерті, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яка успадкувала частку квартири про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення з 25.05.2019 є правомірними, оскільки дане зобов`язання увійшло до складу спадщини. У зв`язку із неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, позивачем нараховано збитки в порядку статті 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 2187,72 грн., 3% річних 1088,61 грн. 

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 був власником спірної квартири, за якою обліковується заборгованість до 25.05.2019 і на даний час зареєстрований за іншою адресою, просив суд стягнути заборгованість з відповідачів наступним чином: заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 , заборгованість за період з 25.05.2019 по 31.10.2022 у розмірі основного боргу 28186,78 грн., 3% річних - 734,16 грн., інфляційні втрати - 1648,08 грн. підлягають солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року позов задоволено частково: стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надану послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 25.05.2019 по 31.10.2022 у розмірі основного боргу 28 186,78 грн., 3% річних у розмірі 734,16 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 648,08 грн., абонентське обслуговування у розмірі 90,16 грн., а загалом 30 659, 18 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» по 1078,72 грн. з кожної, в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В частині позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідно до статті 322 ЦК України, тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову у межах доведеності заявленого позивачем розрахунку заборгованості, а саме стягнення у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, наданих за період з 25.05.2019 по 31.10.2022, суму інфляційних втрат, 3% річних та абонентське обслуговування за відповідний період.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн., суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивачем було подано позов із порушенням вказаного строку.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Криворізька теплоцентраль» посилається на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» в цій частині в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн., не врахував, що як вбачається з наданого детального розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідачів, в період з січня 2018 року по березень 2019 року неодноразово здійснювали оплату за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання, зокрема, остання проплата була здійснена у березні 2019 року на суму 1500 грн., що свідчить про визнання боргу, внаслідок чого позовна давність за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року перервалась і почала спливати спочатку. Крім того, строк позовної давності, який спливав 01 квітня 2022 року, припав на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову АТ «Криворізька теплоцентраль» та був продовжений в Україні до 30 червня 2023 року, тому на заборгованість, що виникла за період з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2022 року поширюються приписи ст. 12 перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.10.2017 по 31.10.222 у розмірі 31890,72 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 - 90,16 грн. 

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником вищевказаної квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі наступних документів: частка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину; 5/9 часток належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування; частка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , на підставі договору дарування. У зв`язку з тим, що зобов`язання спадкодавця щодо сплати за житлово-комунальні послуги не припинились внаслідок його смерті, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яка успадкувала частку квартири про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення з 25.05.2019 є правомірними, оскільки дане зобов`язання увійшло до складу спадщини. 

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 з 28.10.2020 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , отже, споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» з липня 28.10.2020 за адресою: АДРЕСА_1 не являється (а.с.31). До суду першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до детального розрахунку заборгованості, заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 25.05.2019 по 31.10.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 28 186,78 грн., інфляційні втрати в сумі 1 648,08 грн., 3% річних в сумі 734,16 грн. та абонентське обслуговування у сумі 90,16 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до пункті 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн., суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивачем було подано позов із порушенням вказаного строку.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений статтею 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714 ЦК України, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання», в редакції, чинній на час виникнення боргу. У тексті Закону України «Про теплопостачання», в редакції, чинній на час виникнення боргу, неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу», зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31.

АТ «Криворізька теплоцентраль», відповідно до тарифів на теплову енергію, в оспорюваний період, постачалося централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення та гаряче постачання квартири АДРЕСА_3 за період з 01.10.2017 по 24.05.2019 становить рі 3703,94 грн. основного боргу у відповідача ОСОБА_3 (а.с.72-73), та за період з 25.05.2019 по 31.10.2022 в сумі 28186,78 грн. у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, яка виникла за період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн.

Слід зауважити, що позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Як вбачається з наданого детального розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідачів, в період з січня 2018 року по березень 2019 року неодноразово здійснювали оплату за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання, зокрема, остання проплата була здійснена у березні 2019 року на суму 1500 грн., що свідчить про визнання боргу, внаслідок чого позовна давність за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року перервалась і почала спливати спочатку.

Крім того, строк позовної давності для звернення до суду, який спливав 01 квітня 2022 року, припав на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову АТ «Криворізька теплоцентраль» та був продовжений в Україні до 30 червня 2023 року, тому на заборгованість, що виникла за період з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2022 року поширюються приписи статті 12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину.

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності, до вимог, строк виконання яких наступив на момент набрання чинності законом продовжився на весь період дії карантину.

Отже, з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн., колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином, строк позовної давності продовжується на строк дії такого карантину, тому позивач не пропустив строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, відтак порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн. Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №373/651/20.

Суд першої інстанції неправильно застосував норму процесуального права, а саме п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, який доповнений згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вищевказана норма не підлягала застосуванню, адже стосується строків, передбачених згідно ЦПК України, і не може застосовуватися до строків, передбачених ЦК України, зокрема, строку позовної давності (ст.257 ЦК України), щодо якого підлягає застосуванню пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України.

А постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

Оскільки, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 30 червня 2023 року, то на час звернення АТ «Криворізька теплоцентраль» з позовом у грудні 2022 року, дія карантину не припинена, строк, визначений ст. 257 ЦК України, є продовженим і позивачем не пропущений.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому оскаржене судове рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню в частині відмови стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та зміни в частині розподілу судових витрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені АТ «Криворізька теплоцентраль» у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 323,56 грн, пропорційно задоволених позовних вимог та судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 721,50 грн, що в загальному розмірі становить 4 045,06 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року в частині відмови в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії скасувати та ухвалити нове.
       
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3 703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в загальному розмірі становить 4 045,06 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                          О.О.Тимченко

Судді                            Я.М.Бондар

        В.П.Зубакова