ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/7271/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 в адміністративній справі №340/7271/23  (суддя Петренко О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області   про  визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:

У серпні 2023 позивач звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо виплати їй недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби";   зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області  провести виплату їй недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби".
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 адміністративний позов задоволено .
 Не погодившись з рішенням суду, відповідач   подав   апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення  суду першої інстанції та винести постанову про відмову в задоволенні позвних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до вимог ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тобто, право спадкування сум соціальних виплат, право иа одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізовано. За своєю правовою природою право на одержання пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. 
Відповідно до п.2 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом мають бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
  За життя ОСОБА_2 по справі був позивачем, а головне управління відповідачем, як суб`єкт владних повноважень і предмет спору стосувався права особи, в зв`язку з чим дані справи не допускають правонаступництва. 
   Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
   Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач перебувала  у шлюбі з      ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.05.1979. Останній, отримував пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 19.04.2022 року по справі №340/1758/22 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ПФУ в Кіровоградській області про визнання протиправними дій протиправними – позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Свідоцтвом серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
08.08.2023 року позивачка зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою щодо виплати недоотриманої пенсії покійного чоловіка – ОСОБА_2 , яка виникла на підставі виконання Пенсійним органом рішення суду по справі №340/1758/22.
Листом від 17.08.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовлено позивачці у виплаті перерахованої за вказаним рішенням пенсії за померлого чоловіка, оскільки вказана особа не є стягувачем за вказаним рішенням.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2  ст.19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до  статті 1227 ЦК України  суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Це правило отримало розвиток у положеннях публічного законодавства з приводу соціального забезпечення громадян у формі виплати пенсій, в тому числі  статті 61 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі - Закон № 2262-XII).
Частиною 1  ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII  встановлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом  та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Таким чином, вищевказаними положеннями запроваджено спеціальне правило публічного законодавства, у силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера; 3) дружині (чоловіку) померлого пенсіонера; 4) членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Однією з умов виплати пенсії, що не включається до складу спадщини, вказаним вище особам є те, що пенсія повинна бути призначена, обчислена, нарахована до виплати, але недоодержана за життя померлого пенсіонера, тобто має існувати таке, що набрало законної сили за життя пенсіонера рішення суду про спонукання пенсійного органу до нарахування пенсії і виплати боргу за пенсією.
Оскільки, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який      помер  та за його життя йому була перерахована та нарахована, але не сплачена пенсія, призначена у      відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб",   суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1  недоотриманої пенсії після смерті її чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення Кіровоградського  окружного адміністративного суду від 19.04.2022 у адміністративній справі №340/1758/22, діяв без врахування  ст.61 Закону №2262-XII.
Разом з тим колія суддів звертає увагу, що норма  ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  містить прямий обов`язок виплати Пенсійним фондом особі, яка має право на пенсію за цим  Законом  та членам їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, без застереження заміни сторони виконавчого провадження по справі.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених  законом  і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно  ст.242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже,  ст.2 КАС України  та ч.4  ст.242 КАС України  вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо  задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.  243,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 - залишити без змін.
                      Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай