ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року 
м. Київ

cправа №  908/1670/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі
за позовом Національного університету «Запорізька політехніка» 
до фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 
про виселення з орендованого приміщення.

У судове засідання представники сторін не з`явилися. 

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У травні 2023 року Національний університет «Запорізька політехніка» (далі - НУ «Запорізька політехніка» та/або позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича (далі - ФОП Темніков  Г.  П. та/або відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - Управління) про виселення з орендованого приміщення.
1.2. Позовні вимоги із посиланнями на положення частин 1, 3 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», частини 1 статті 785, частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України (далі - ЦК  України), Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок) арґументовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 3430/д оренди нерухомого майна від 11.09.2015 (далі - договір №    3430/д), а саме неповерненням за актом приймання-передачі нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (наразі - НУ «Запорізька політехніка») після закінчення строку його дії, про що позивач своєчасно та у встановлений спосіб повідомив відповідача. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 11.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного вина України в Запорізькій області (Орендодавець) та ФОП Темніковим Г. П. (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (Балансоутримувач) № 3430/д, зі строком чинності з 11.09.2015 по 09.09.2018 згідно з пунктом 10.1 договору №  3430/д.
У подальшому було підписано акт приймання-передачі державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з №  1 по № 24 включно, № 26, № 27) (далі - майно) загальною площею 808,7 кв. м, розміщене за адресою: м. Запоріжжя, просп. Леніна, 117, підвального поверху будівлі учбового корпусу (під літ. «А- 4», «А1», «А2»), реєстровий номер 02070849.14.КМФХЧХ030, який підписали - 11.09.2015 Орендодавець, 01.10.2015 Орендар та 01.10.2015 - Балансоутримувач.
28.09.2018 між Орендодавцем та Орендарем було укладено договір про зміни №    1 до договору № 3430/д нерухомого майна, що належить до державної власності, яким пункт 10.1 цього договору було доповнено підпунктом 10.1.1, згідно з яким, термін дії договору №  3430/д продовжено до 08.09.2021 включно. 
У пункті 5.10 договору № 3430/д визначено, що у разі припинення або розірвання договору повернути Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.
Відповідно до пункту 10.10 договору № 3430/д у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення), повертається Орендарем Балансоутримувачеві. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами відповідного акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавачі про повернення майна покладається на Орендаря. У разі, якщо Орендар затримав повернення майна, він несе ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що Управлінням 09.12.2021 в електронній торговій системі було опубліковане оголошення про передачу в оренду нерухомого майна, щодо якого орендодавцем прийнято рішення про продовження терміну дії чинного договору № 3430/д на аукціоні (електронний аукціон № LLP001-UA-20211209-69800 (номер лоту № 31629)).
Відповідно до протоколу електронного аукціону № LLP001-UA-20211209-69800 від 04.01.2022 зазначений аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону. 
04.01.2023 на адресу НУ «Запорізька політехніка» надійшов лист за № 16/1-30-00027 від Управління з повідомленням про те, що дія договору № 3430/д припинена з 04.01.2022 внаслідок припинення договору з дати аукціону, що не відбувся. 
12.01.2022 на адресу НУ «Запорізька політехніка» надійшов лист за вих. №  13/1-30-00149 від Управління з інформацією, що електронний аукціон №  LLP001-UA-20211209-69800 (номер лоту № 31629) на продовження терміну дії договору № 3430/д майна, що перебуває на балансі НУ «Запорізька політехніка», не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону. 
Крім того, в наведеному листі зазначено, що відповідно до пункту 152 Порядку, чинний орендар втрачає своє переважне право на продовження договору оренди. Договір оренди з таким орендарем припиняється з дати аукціону, що не відбувся. Відповідно до пунктів 5.10, 10.10 договору №  3430/д орендарю необхідно повернути орендоване майно Балансоутримувачу, підписати акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, та надати один примірник до Управління. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна в термін, визначений в пункті 10.10 договору № 3430/д, Орендар сплачує Орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта.
Як установлено судами попередніх інстанцій, вказаний лист від 12.01.2022 №  13/1-30-00149 Управлінням також було направлено на адресу ФОП  Темнікова Г. П.
09.02.2023 НУ «Запорізька політехніка» вручено ФОП Темнікову Г. П. під підпис лист за вих. № 028 від 07.02.2023 про наявність заборгованості за договором № 3430/д та вимогами:
1) терміново, відповідно до статей 526, 530 ЦК України та згідно з пунктом 10.11 договору № 3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету, (зі змінами відповідно до договору про зміни від 28.09.2018 № 1) сплатити неустойку на загальну суму 350 594,40 грн, 50 % з якої перераховується на розрахунковий рахунок Балансоутримувача, а 50 % - на рахунок Державного бюджету України;
2) терміново відповідно до статей 526, 530 ЦК України та згідно з пунктом 2.2.2 договору від 01.10.2015 № 9 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю (зі змінами відповідно до додаткової угоди від 01.12.2021 № 5) сплатити заборгованість в загальній сумі 122 194,01 грн, яка складається з експлуатаційних втрат та земельного податку.
3) терміново звільнити своєчасно неповернене державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м, розміщене за адресою: м. Запоріжжя, просп. Соборний, 117 (раніше просп. Леніна), підвального поверху будівлі учбового корпусу (під літ. «А- 4», «А1», «А2»), реєстровий номер 32070849.14.КМФХЧХ030, згідно з вимогами пункту 10.10 договору № 3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (зі змінами відповідно до договору про зміни від 28.09.2018 №  1), яке на теперішній час використовується безпідставно.
4) терміново згідно з пунктом 10.10 договору № 3430/д надати акт приймання-передачі про повернення майна зазначеного пункту 1.1 договору №  3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (зі змінами відповідно до договору про зміни № 1 від 28.09.2018), обов`язок щодо складання якого покладається на Орендаря, для підписання сторонами договору. До теперішнього часу відповіді по суті питань на лист вих. № 028 від 07.02.2023 не надано.
Згідно з актом пломбування лічильника теплової енергії від 23.01.2023 в їдальні ВСП «ЗФККТ НУ «Запорізька політехніка» комісійно в присутності орендаря ФОП Темнікова Г. П. встановлено лічильник теплової енергії власними силами Орендаря, комісією було перевірено цілісність пломб, встановлених попередньо на лічильнику. 
Відповідно до наказу від 13.02.2023 № 030 (ВСП «ЗФККТ НУ «Запорізька політехніка»), комісійно перевірено фактичне використання орендованого майна, про що складено акт, який підтверджує використання майна ФОП    Темніковим Г. П. станом на 13.02.2023 для розміщення їдальні та надання послуг громадського харчування, незвільнення ним на цю дату орендованого приміщення, ненадання акта приймання-передачі орендованого майна. 
Відповідно до наказу від 05.05.2023 № 071/осн (ВСП «ЗФККТ НУ «Запорізька політехніка») комісійно перевірено фактичне використання орендованого майна, про що складено акт, що підтверджує використання майна ФОП  Темніковим Г. П. станом на 05.05.2023, яким також встановлені вказані в акті від 13.02.2023 обставини. 
Доказів про виконання відповідачем умов договору № 3430/д, вимог Орендодавця та Балансоутримувача щодо повернення орендованого майна за актом приймання-передачі суду не надано.
3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.1. Рішенням Господарського суду Запорізької  області від 02.10.2023 у справі №  908/1670/23 (суддя Проскуряков К. В.), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 (Чус О. В. - головуючий, судді: Кощеєв І. М., Дармін М. О.), позов задоволено; ухвалено виселити у примусовому порядку ФОП Темнікова Г. П. з державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м, розміщеного за адресою: м. Запоріжжя, просп. Леніна (нині - просп. Соборний), буд. 17, підвального поверху будівлі учбового корпусу (під літ. «А - 4», «А1», «А2»), реєстровий номер 02070849.14.КМФХЧХ030, яке орендувалося ним за договором №  3430/д, та передати його за актом приймання-передачі балансоутримувачу - НУ «Запорізька політехніка»;  стягнуто з ФОП Темнікова Г. П. на користь НУ «Запорізька політехніка» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2  684,00 грн.
3.2. Судові рішення аргументовані тим, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України від 10.04.1992 № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон № 2269-XII) (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон № 157-ІХ) має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом №    157-ІХ.
Зважаючи на те, що 28.09.2018 до договору № 3430/д внесено зміни щодо строку дії договору, а саме продовжено до 08.09.2021 включно, автоматичне продовження цього договору вдруге, без проведення аукціону, є неможливим.
Враховуючи те, що відповідний аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону, що підтверджується протоколом електронного аукціону №  LLP001-UA-20211209-69800 від 04.01.2022, суди дійшли висновку, що чинний Орендар втратив своє переважне право на продовження договору №  3430/д, а договір з таким Орендарем припинявся з дати аукціону, що не відбувся, а саме з 04.01.2022. При цьому суди звернули увагу на те, що Орендодавцем, відповідно до норм чинного законодавства, а також умов договору № 3430/д було повідомлено Орендаря про закінчення дії договору та припинення орендних правовідносин з 04.01.2022.
Відтак, оскільки договір оренди № 3430/д припинився у зв`язку із закінченням строку його дії та подальшими обставинами, які склались щодо продовження строку його дії, у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування об`єктом оренди.
4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї
4.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 908/1670/23, ФОП Темніков Г. П. звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
4.2. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
4.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №    906/123/22, від 10.10.2023 у справі № 907/969/22, від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19 та від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19.
4.4. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник наголошує на тому, що суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме заяву ФОП Темнікова Г. П. від 04.06.2021 про продовження дії договору оренди, яку подано за три місяці до закінчення строку оренди; наказ орендодавця від 24.02.2022 №  12/1-91 «Про відміну електронного аукціону»; повідомлення орендодавця від 12.01.2021 про припинення дії договору № 3430/д; протокол орендодавця від 24.02.2022, в якому зазначено про відміну аукціону.
4.5. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях у відзиві просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
4.6. НУ «Запорізька політехніка» у відзиві також просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувані рішення та постанову в межах доводів та вимог касаційної скарги.
5.2. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до положень цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
-          суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
-          спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Водночас колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Проаналізувавши обставини правовідносин у цій справі та у справах, на неврахування правових висновків у яких посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, а тому і підстави, визначені пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, для проведення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень відсутні з огляду на таке.
Предметом касаційного оскарження є рішення судів про задоволення позовних вимог про виселення з орендованого приміщення.
Як установили суди попередніх інстанцій, відповідач користується спірним приміщенням на підставі договору № 3430/д, на час укладення якого діяли положення Закону № 2269-XII.
03.10.2019 прийнято Закон № 157-ІХ, у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за винятком окремих зазначених норм). При цьому Закон № 2269-XII втрачає чинність з дня введення в дію цього Закону № 157-ІХ.
Закон № 157-ІХ опублікований в офіційному друкованому виданні «Голос України» 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з урахуванням частини 1 статті 5 ЦК України з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі «Прикінцеві та перехідні положення»).
Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 157-IX договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
Правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом № 2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом №  157-ІХ.
За таких обставин суди попередніх інстанцій, врахувавши, що спірний договір № 3430/д діяв після 01.07.2020, зважаючи на те, що 28.09.2018 до договору №  3430/д внесено зміни щодо строку його дії, а саме продовжено до 08.09.2021 включно, виходили із того, що для його продовження підлягала застосовуванню процедура, передбачена Законом № 157-IX, а відповідно автоматичне продовження договору № 3430/д вдруге, без проведення аукціону, є неможливим.
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.12.2021 в електронній торговій системі опубліковано оголошення про передачу в оренду нерухомого майна, щодо якого орендодавцем прийнято рішення про продовження терміну дії чинного договору № 3430/д на аукціоні (електронний аукціон № LLP001-UA-20211209-69800 (номер лоту № 31629)). Відповідно до протоколу електронного аукціону № LLP001-UA-20211209-69800 від 04.01.2022 аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону, а тому в силу вимог чинного законодавства (пункту 152 Порядку) чинний орендар (відповідач) втратив своє переважне право на продовження договору № 3430/д, відповідно договір з таким орендарем припинився з дати аукціону, що не відбувся, тобто з 04.01.2022.
Натомість скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.05.2023 у справі №  906/123/22, від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19 та від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, правовідносини в яких пов`язані із процедурою продовження договорів оренди державного/комунального майна, врегульованою положеннями Закону № 2269-XII, яка мала місце до набрання чинності Законом № 157-IX, що свідчить про відмінне правове регулювання правовідносин у справах, на які посилається відповідач, з правовідносинами у цій справі №    908/1670/23.
Разом з цим колегія суддів установила, що у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №    907/969/22, на яку також посилається скаржник, суд касаційної інстанції залишаючи без змін із своїх мотивів рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАМАНТ» (далі - ТОВ «ДІАМАНТ») про звільнення займаних приміщень шляхом виселення, виходив з того, що оскільки строк дії договору оренди від № 304 визначено його сторонами до 06.10.2020 включно, тобто вже після 01.07.2020, то до таких орендних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 18, 19 Закону № 157-ІХ. При цьому, проаналізувавши саме положення Закону № 157-IX, Верховний Суд наголосив, що автоматичної пролонгації договору оренди у разі неповідомлення протягом місяця про непродовження такого договору оренди з 01.07.2020 не відбувається. Продовження договору оренди здійснюється за результатами проведення аукціону. 
Переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи № 907/969/22, суд касаційної інстанції погодився із висновком апеляційного господарського суду про те, що на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 05.10.2020 (з урахуванням змін, внесених наказом від 29.10.2020), яким прийнято рішення про оголошення аукціону на право продовження договору оренди № 304, за результатами якого договір може бути продовжений з існуючим орендарем, у ТОВ «ДІАМАНТ» фактично виникли права та «правомірні очікування» на продовження строку дії договору, тому рішення, яким скасовано рішення про оголошення аукціону на право продовження договору оренди, було непослідовним, а вказані дії позивача суперечливими та такими, що зумовили порушення прав ТОВ    «ДІАМАНТ» як орендаря. 
Водночас, пославшись на положення статті 75 ГПК України та преюдиціальне значення обставин, встановлених у справі № 907/584/21 (між тими ж сторонами спору) стосовно того, що договір оренди № 304 є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах у зв`язку з відсутністю заяв однієї із сторін договору про його припинення протягом місяця після закінчення строку дії договору, Верховний Суд у постанові від 10.10.2023 у справі №  907/969/22, зазначивши, що надання іншої оцінки певним обставинам під час розгляду справи № 907/969/22, які оцінювались під час розгляду іншої справи - №  907/584/21, поставить під сумнів правильність та однозначність зроблених судами висновків у відповідному попередньому судовому рішенні, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові. 
З викладеного слідує, що у зазначеній постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №  907/969/22 правові висновки щодо застосування положень Закону № 157-IX та Порядку сформульовано, виходячи з обставин необґрунтованої відміни орендодавцем аукціону щодо продовження договору оренди, а також преюдиціальних обставин щодо продовження договору оренди № 304 на той самий строк і на тих самих умовах, встановлених судовим рішенням у справі № 907/584/21, що набуло законної сили.
Проте у справі № 908/1670/23, рішення в якій переглядаються, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили із положень Закону № 157-IX, Порядку та обставин того, що у відповідача відсутні правові підстави займати спірне приміщення, балансоутримовачем якого є позивач, оскільки об`єкт оренди не було передано в оренду за результатами аукціону, адже відповідно до протоколу електронного аукціону № LLP001-UA-20211209-69800 від 04.01.2022 аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону. Відтак, відповідно до положень пункту 152 Порядку, Орендар (відповідач) втратив своє переважне право на продовження договору №  3430/д, а договір з таким Орендарем припинився з дати аукціону, що не відбувся, а саме з 04.01.2022, про що Управління листом від 12.01.2022 №  13/1-30-00149 повідомило Орендаря та Балансоутримувача.
Таким чином, висновки у вказаних справах № 907/969/22 та № 908/1670/23 викладені у правовідносинах, які містять відмінні фактичні обставини щодо додержання порядку продовження договору оренди державного та комунального майна за результатами проведення аукціону, що вказує на суттєво різні мотиви, якими керувалися суди під час розгляду та ухвалення судових рішень у зазначених справах, та свідчать про наявність у таких справах різних істотних обставин, залежно від яких і були постановлені відповідні судові рішення, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №  907/969/22, під час вирішення спору у цій справі.
За таких підстав посилання скаржника на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, при оскарженні судових рішень у справі № 908/1670/23 на вказані вище постанови Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №  906/123/22, від 10.10.2023 у справі № 907/969/22, від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19 та від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19 колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визнаються необґрунтованими і не приймаються.
При цьому висновків Верховного Суду про необхідність застосування до договорів оренди державного/комунального майна, які підлягають продовженню за результатом проведення аукціону, на підставі норм Закону № 157-IX, процедури продовження договорів, відмінної від проведення аукціону, зокрема продовження на підставі так званої «мовчазної згоди» орендодавця, наявність якої передбачена у положеннях статті 764 ЦК України, частині 4 статті 284 ГК України, частині 2 статті 17 Закону № 2269-XII, на чому власне наполягає скаржник під час касаційного розгляду справи, останній не наводить. 
За таких обставин Верховний Суд зазначає, що наведена відповідачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження під час касаційного розгляду справи.
5.3. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України Верховний Суд зазначає таке.
Скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили докази у справі в їх сукупності, а саме не дослідили: заяву ФОП  Темнікова  Г.  П. від 04.06.2021 про продовження дії договору оренди, яку подано за три місяці до закінчення строку оренди; наказ Орендодавця від 24.02.2022 № 12/1-91 «Про відміну електронного аукціону»; повідомлення Орендодавця від 12.01.2021 про припинення дії договору оренди; протокол Орендодавця від 24.02.2022, в якому зазначено про відміну аукціону.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
За таких обставин необґрунтованими є доводи скаржника про неповне дослідження судами зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.04.2023 у справі №  911/2809/21, від 21.03.2023 у справі № 920/456/19, від 14.03.2023 у справі № 911/1411/19, від 28.02.2023 у справі № 914/1377/22, від 07.03.2023 у справі № 914/3593/21.
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.
5.4. Інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не обґрунтовані, підставою відкриття касаційного провадження не слугували, а тому судом касаційної інстанції і не розглядаються.
Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що з припиненням договірних відносин у наймача виникає обов`язок повернути майно та відсутні правові підстави для подальшого користування ним. Спрямованість вимог позивача домогтися судовим рішенням припинення безпідставного використання та повернення майна, яке перебуває на його балансі, є зрозумілою та відповідає способу захисту порушеного права, що узгоджується з принципом верховенства права та правом кожного на справедливий суд.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зважаючи на те, що постанови суду касаційної інстанції, на які посилається скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження судових рішень, прийняті касаційним судом у неподібних зі справою №  908/1670/23 правовідносинах, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі наведеного вище пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП  Темнікова Г. П. на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 №  908/1670/23.
6.2. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 308 ГПК України). Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
6.3. Доводи касаційної скарги ФОП Темнікова Г. П. в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін. 
7. Розподіл судових витрат
7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження у справі № 908/1670/23 за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 №  908/1670/23 залишити без змін.
Поновити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №  908/1670/23.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                Н. О. Волковицька

Судді                                                                                          С. К. Могил

                                                                                          О. В. Случ