УХВАЛА

15 травня 2024 року 
м. Київ
справа № 160/23726/23
адміністративне провадження № К/990/15972/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я., 
суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекспром" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,
в с т а н о в и в:
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України 18.04.2024 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та недотримання норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекспром" про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
При поданні касаційної скарги скаржник також заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження спірних у цій справі судових рішень та навів підстави, що зумовили пропуск визначеного статтею 329 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) процесуального строку. Зокрема, контролюючий орган вказав, що вперше Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у справі №160/23726/23 з дотриманням встановленого КАС України процесуального строку, а саме 14.12.2023, яку Верховний Суд ухвалою від 27.12.2023 повернув заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила належного викладення підстав касаційного оскарження спірних судових рішень унормованих частиною четвертою статті 328 та пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Вдруге подану відповідачем касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 12.02.2024 залишив без руху, надавши скаржнику десятиденний строк для усунення виявлених недоліків. Підставою для залишення касаційної скарги без руху слугувало те, що скаржник до касаційної скарги додав документ про сплату судового збору у розмірі меншому ніж визначено Законом України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" за подання касаційної скарги у цій справі на спірні рішення. Ухвалою від 04.03.2024 Верховний Суд надав відповідачу додатковий час для усунення недоліків поданої ним касаційної скарги     шляхом надання платіжного документа про доплату судового збору. Ухвалою від 25.03.2024 Верховний Суд касаційну скаргу повернув відповідачу з підстав неусунення ним недоліків касаційної скарги, які слугували підставою для залишення такої касаційної скарги без руху.
У своїх доводах про поважність причин пропуску строку при поданні касаційної скарги скаржник також зазначив, що дотримання ним процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень при первинному зверненні до Верховного Суду, наведення обґрунтованих підстав касаційного оскарження унормованих частиною четвертою статті 328 КАС України, які безпідставно не були прийняті Верховним Судом при зверненні до суду з касаційною скаргою вперше та обставини запровадження     на всій території України правого режиму воєнного стану, які вплинули на своєчасність проведення доплати судового збору при черговому подані касаційної скарги вже в 2024 році, є достатніми підставами для поновлення строку на касаційне оскарження спірних у цій справі судових рішень.
Також, відповідач окремо звернув увагу, що пропуск строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі здебільшого зумовлено різними підходами щодо необхідності сплати судового збору при оскарженні судових рішень у 2023-2024 роках, а також зазначив, що ним вчинялись всі необхідні заходи з метою якнайшвидшої доплати судового збору та подання повторної касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Як висновок, посилаючись на низку рішень Верховного Суду в яких судом вирішувалось питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, відповідач просив урахувати належну реалізацію ним права на касаційне оскарження та відсутність з його боку зловживання процесуальними правами.
Оцінивши наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд ухвалою від 29.04.2024 визнав їх неповажними, у зв`язку з чим подану контролюючим органом касаційну скаргу залишив без руху та запропонував скаржнику в десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду обґрунтовану заяву (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку, якщо такі є, з доданням до неї (нього) доказів на підтвердження вказаних у заяві (клопотанні) обставин. Окрім того, у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам частин четвертої, п`ятої статті 330 КАС України, суд запропоновував скаржнику у визначений в цій же ухвалі строк усунути недоліки касаційної скарги шляхом подання платіжного документа про доплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі, встановленому Законом України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір".
Тобто, залишаючи подану контролюючим органом касаційну скаргу без руху, врахувавши обставини справи, з-поміж іншого, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки, як на переконання Суду, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтування та доводи не є такими, що пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій з касаційного оскарження судових рішень. 
У зв`язку з наявністю у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України офіційної електронної адреси та електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд", копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху від 29.04.2024 була направлена останньому в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" електронний документ (ухвала суду про залишення касаційної скарги без руху від 29.04.2024) доставлена в електронний кабінет Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України 30.04.2024  о 23:24год.
На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України до Верховного Суду подано клопотання, яке мотивовано доводами скаржника щодо причин пропуску строку на касаційне оскарження спірних у цій справі судових рішень та обставинами, що унеможливлюють проведення контролюючим органом доплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 344,00грн.
Скаржник на розсуд суду пропонує: або відкрити касаційне провадження у цій справі, враховуючи обґрунтування Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України щодо вже сплаченої ним суми судового збору, або продовжити строк на усунення недоліків.
Разом з тим, оцінивши доводи наведені контролюючим органом у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження спірних у цій справі судових рішень, надісланому на виконання вимог ухвали від 29.04.2024 про залишення касаційної скарги без руху, Верховним Судом встановлено, що обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження, скаржник зазначає причини попуску процесуального строку ідентичні тим, що були наведені ним при поданні касаційної скарги, та які судом було визнано неповажними. Інших умотивованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку касаційного оскарження Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України не наводить; належних, достовірних та достатніх доказів не надає.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним Кодексом строк.
Відповідно до частин першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
З аналізу вищенаведених положень вбачається, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених    КАС України    певних процесуальних дій. 
У той же час, Верховний Суд звертає увагу, що з урахуванням приписів статті 44 КАС України всі учасники справи мають однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків, а тому маючи намір добросовісної реалізації належного особі права на касаційне оскарження судового рішення, скаржник повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.  
Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23 була прийнята у порядку письмового провадження.
Копію означеної постанови скаржник отримав 28.11.2023, а отже, останнім днем для звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в межах встановленого законом строку був день із датою 28.12.2023.
Верховний Суд звертає увагу, що термін визначення процесуального строку на оскарження рішення суду обчислюється з моменту виготовлення судового рішення суду апеляційної інстанції в повному обсязі або з моменту вручення особі такого судового рішення, а тому обставини, на які посилається відповідач у поданому на виконання вимог ухвали від 29.04.2024 про залишення касаційної скарги без руху клопотанні, не свідчать про наявність у особи безумовного права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати своє право на касаційне оскарження, та не можуть вважатися належним доказом того, що пропуск строку на касаційне оскарження відбувся з незалежних від волі скаржника причин. 
До того ж, жодних доказів на підтвердження поважності причин, які є об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного, в межах передбаченого КАС України строку звернення до суду, відповідач до суду так і не надав, зокрема, доказів, які б засвідчували факт об`єктивної неможливості контролюючого органу звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою оформленою у відповідності зі статтями 328, 330 КАС України та у межах строку, визначеного статтею 329 цього ж Кодексу.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через невиконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру і не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин. 
Судом встановлено, що вперше подану відповідачем касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 27.12.2023 повернув заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила належного викладення підстав касаційного оскарження спірних судових рішень унормованих частиною четвертою статті 328 та пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Вдруге подану відповідачем касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 12.02.2024 залишив без руху, надавши скаржнику десятиденний строк для усунення виявлених недоліків. Підставою для залишення касаційної скарги без руху слугувало те, що скаржник до касаційної скарги додав документ про сплату судового збору у розмірі меншому ніж визначено Законом України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" за подання касаційної скарги у цій справі на спірні рішення. Ухвалою від 04.03.2024 Верховний Суд надав відповідачу додатковий час для усунення недоліків поданої ним касаційної скарги     шляхом надання платіжного документа про доплату судового збору. Ухвалою від 25.03.2024 Верховний Суд касаційну скаргу повернув відповідачу з підстав неусунення ним недоліків касаційної скарги, які слугували підставою для залишення такої касаційної скарги без руху.
У цій справі звернення з касаційною скаргою є третім і саме скаржником не було дотримано вимог статей 328 і 330 КАС України, що стало підставою для повернення раніше поданих касаційних скарг заявнику, тобто, саме проявлений Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України підхід до оформлення касаційних скарг став причиною для їх повернення. 
До того ж, подаючи касаційну скаргу втретє, скаржник так і не усунув недоліків касаційної скарги, які слугували підставою для її повернення згідно ухвали Верховного Суду від 25.03.2024 заявнику. 
А тому, у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам частини четвертої статті 330 КАС України, Верховний Суд в ухвалі від 29.04.2024 про залишення касаційної скарги без руху запропоновував скаржнику усунути недоліки касаційної скарги шляхом подання платіжного документа про доплату судового збору у розмірі 344,00грн за подання касаційної скарги у розмірі, встановленому Законом України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір".
Разом з тим, вимоги ухвали від 29.04.2024 про залишення касаційної скарги без руху в цій частині скаржником не виконано, а саме доказів, які б підтверджували доплату судового збору у розмірі 344,00грн за подання касаційної скарги у цій справі у розмірі встановленому Законом України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" до суду касаційної інстанції не надано, що в свою чергу свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним роз`яснень, наданих Верховним Судом.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що відповідач так і не надав до суду жодних доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій з метою проведення доплати судового збору у розмірі 344,00грн за подання касаційної скарги у даній справі та неухильного виконання останнім покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення касаційної скарги у відповідності до вимог закону.
Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Верховний Суд вважає, що у даному випадку пропуск строку на касаційне оскарження відбувся з суб`єктивних причин, які повністю залежали від волевиявлення суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, оскільки дотримання вимог статей 328 і 330 КАС України, покладається на особу, яка звертається з касаційною скаргою, а повторне (чергове) звернення з касаційною скаргою на рішення суду, яке набрало законної сили, без дотримання часових обмежень визначених статтею 329 КАС України та з недоліками, які слугували підставою для повернення раніше поданої касаційної скарги заявнику, свідчить виключно про намагання скаржника домогтися безпідставного поновлення судом строку на касаційне оскарження та нівелювати принцип правової визначеності.
Верховим Судом установлено та підтверджується матеріалами касаційного провадження, що касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України до Верховного Суду подано лише 18.04.2024, тобто зі спливом майже п`яти місяців з моменту отримання повного тексту спірної постанови від 22.11.2023 (повний текст постанови отримано скаржником 28.11.2023), що як на переконання Верховного Суду, не є свідченням наміру добросовісної реалізації належного особі права на касаційне оскарження спірних судових рішень та забезпечення неухильного виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги. 
Повторно оцінюючи посилання скаржника на обставину запровадження з 24.02.2022 на території України правового режиму воєнного стану, Верховний Суд зазначає, що дійсно, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", з 05год 30хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія його триває й до сьогодні.
Запровадження воєнного стану є підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС України має враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.
При цьому, питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в країні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, зокрема й у випадку звернення до суду з повторною/черговою скаргою, оскільки поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом у виняткових, особливих випадках і лише за наявності обставин об`єктивного й непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про воєнний стан" в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Окрім того, надаючи оцінку доводам відповідача, Суд вважає за необхідне зауважити, що Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.
Органи державної влади продовжують здійснювати свої повноваження після введення воєнного стану.
Отже, лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.
У свою чергу, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та повторно посилаючись на факт запровадження Указом Президента України на всій території України правового режиму воєнного стану, як форс-мажорної обставини, яка позбавила учасників справи вільно користуватися своїми процесуальними правами, скаржник так і не наводить доводів та не надає суду належних доказів на підтвердження того, яким саме чином вказані ним у клопотанні обставини вплинули на обов`язок скаржника подати касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23 з дотриманням вимог статей 328-330 КАС України.
Сукупність встановлених Верховним Судом за наслідками розгляду поданого відповідачем клопотання обставин свідчить виключно про допущення Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України та відсутність в діях відповідача наміру добросовісної реалізації належного суб`єкту владних повноважень права на касаційне оскарження судових рішень.
Зазначені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження не визнаються Верховним Судом поважними, оскільки вони не є такими, що не залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судові рішення, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд не вбачає підстав для визнання, зазначених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
За відсутності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, з причин визнання наведених Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, підстав пропуску такого строку неповажними, Верховний Суд не вважає за необхідне продовжувати строк на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору.   
Керуючись статтею 333 КАС України, Суд -
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №160/23726/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекспром" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження.
Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
                        Судді                                                                                                                         І.Я. Олендер

                                                                                                                                                                          І.А. Васильєва

                                                                                                                                                                          С.С. Пасічник