ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року	Львів	Справа № 460/27624/23 пров. № А/857/7238/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року, головуючий суддя – Зозуля Д.П., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, в якому просив визнати протиправними дії щодо не врахування при обчисленні виплаті пенсії з 01.06.2023 року позивачу надбавки на непрацездатного утримання за п. «а» ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з обмеженням розміру пенсії; зобов`язати відповідача провести з 01.03.2023 року перерахунок і виплату позивачу пенсії з врахуванням при обчисленні розміру пенсії з 01.06.2023 року надбавки на непрацездатного утриманця за п. «а» ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без обмеженням розміру пенсії.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 01.03.2023 року йому за рішенням суду від 08.06.2023 року у справі №460/11264/23 призначено пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок війни і він перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" без обмеження ї максимальним розміром. Основний розмір пенсії обчислений з врахуванням статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи становив 60% відповідних сум грошового забезпечення. Проте, після отримання в листопаді 2023 року пенсії позивач з`ясував, що вона виплачена без врахування призначеної надбавки на непрацездатного утриманця в сумі 1046,50 грн. З отриманого листа відповідача від 14.11.2023 року йому стало відомо, що надбавка призначена з 01.03.2023 року, проте виплата суми пенсії нараховується і виплачується в сумі 60658,40 грн. незважаючи на те, що підсумок пенсії згідно з даними пенсійної справи складає 61704,50 грн. (з надбавками). Позивач вважав, що такі дії відповідача є протиправними, суперечать вимогам чинного законодавства та порушують право позивача на отримання пенсії у належному розмірі, позаяк його пенсія виплачується без обмеження граничним (максимальним розміром).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неврахування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2023 року, надбавки до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї – неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.06.2023 року надбавку до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї – неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без обмеження пенсії максимальним (граничним) розміром.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.  
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обмеження виплати пенсії проводиться із врахуванням норм частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ та статті 67 Закону №769-ХІІ. Відповідач вказав, що статтею 67 Закону №769-ХІІ передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб (далі - Закон №2262-ХІІ).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року у справі №460/11264/23: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження з 01 березня 2023 року виплати ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести з 01 березня 2023 року виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром.
На виконання Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року у справі №460/11264/23, відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 року, складові пенсійної виплати: основний розмір пенсії 59980,50 грн.; збільшення основного розміру пенсії 11996,10 грн.; надбавка до пенсії інваліду війни 3 групи 627,90 грн.; надбавка до пенсії інваліду війни при виконанні обов`язків 50,00 грн.; надбавка до пенсії на непрацездатну дитину віком до 18 років – доньку Дарію, 28.11.2006 року народженні 1046,50 грн. Підсумок пенсії з надбавками 61704,90 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії остаточний розмір 60658,40 грн.
Листом відповідача від 14.11.2023 року №67591-34915/Р-05/8-1700/23 позивача повідомлено, що розмір перерахованої на виконання рішення суду №460/11264/23 пенсії з 01.03.2023 року склав 60658,40 грн., а згідно з поданою заявою ОСОБА_1 від 09.05.2023 року була призначена надбавка на непрацездатного утриманця як непрацюючому пенсіонеру з 01.06.2023 року. Як вважав відповідач, оскільки на 01.03.2023 року надбавка на непрацездатного утриманця не враховувалась в розмір пенсії, то максимально допустимий розмір пенсії склав 60658,40 грн., зважаючи на що, підстав для зміни розміру пенсії з врахуванням надбавки на непрацездатного утриманця - немає.
Вважаючи протиправними дії щодо не виплати позивачу надбавки як непрацюючому пенсіонера на непрацездатного утриманця, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що п. "а" ч. 1 ст. 24 Закону №2262-ХІІ не передбачено, що зазначена надбавка встановлюється та виплачується в межах максимального (граничного) розміру пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до пункту «а» статті 16 Закону №2262-XII встановлено, що до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується: надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 16 Закону №2262-XII визначено, що надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.
Статтею 30 Закону №2262-XII передбачено перелік осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Зокрема, пунктом «а» частини 4 цієї статті, на який посилається позивач, зазначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Системний аналіз наведених правових норм дозволяє суду апеляційної інстанції прийти до висновку, що право на нарахування надбавки до пенсії відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 Закону №2262-XII, мають непрацюючі пенсіонери, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Зазначена норма передбачає сукупність таких умов: 1) пенсіонер є непрацюючим; 2) наявність непрацездатних утриманців - членів сім`ї, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. При цьому приписами вказаної норми законодавства визначено не лише наявність непрацездатних утриманців - членів сім`ї, а також наявність непрацездатних утриманців - членів сім`ї, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Тобто, означені положення пенсійного законодавства надають право непрацюючому пенсіонеру на отримання надбавки як у разі наявності непрацездатних утриманців, так і тих непрацездатних утриманців, які отримують пенсію по втраті годувальника.
З матеріалів справи слідує, що відповідач не заперечує наявності у позивача права на встановлення до його пенсії надбавки як непрацюючому пенсіонера на непрацездатного члена сім`ї – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначаючи про відповідну складову пенсійної виплати в сумі 1046,50 грн. у розрахунку пенсії.
Натомість така надбавка на 01.03.2023 року не враховувалась в розмір пенсії, оскільки максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Установлених для осіб, які втратили працездатність..
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо заборони обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким вона призначена відповідно до Закону №2262-XII, зокрема у постановах від 09.02.2021 року у справі №1640/2500/18, від 10.09.2021 року у справі №300/633/19 та від 24.09.2021 року у справі №370/2610/17.
Крім того, у постанові від 16.12.2021 року у справі №400/2085/19 Верховний Суд наголосив про протиправність обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Колегія суддів зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної згідно із Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, та відсутність правових підстав для застосування до спірних відносин положень Закону №3668-VI, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про протиправність дій щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №460/27624/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич