ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 681/229/24
Провадження № 22-ц/4820/1190/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        представника боржниці         ОСОБА_1 ,
               представниці стягувача         ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи – Полонський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 8 квітня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі – Відділ ДВС).
ОСОБА_3 зазначила, що 22 жовтня 2020 року Полонським районним судом Хмельницької області у цивільній справі №681/1004/20 був виданий виконавчий лист про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі – АТКБ «Приватбанк») 20 185 грн 06 коп., який знаходився на виконанні у Відділі ДВС (виконавче провадження №66287197).
Постановою державного виконавця від 27 липня 2021 року накладено арешт на грошові кошти заявниці, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 у філії – Хмельницьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк»), на який вона як матір п`ятьох дітей отримує соціальну допомогу багатодітним сім`ям.
11 лютого 2022 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VІІІ), водночас ним не було вирішено питання про зняття арешту з грошових коштів на вказаному соціальному рахунку.
Заявниця звернулася до Відділу ДВС із заявою про скасування постанови про арешт коштів, однак їй було відмовлено з посиланням на відсутність підстав для скасування такого арешту. Оскільки стягнення на соціальну допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, заборонено законом, то відмова Відділу ДВС у скасуванні арешту з грошових коштів на рахунку заявниці є неправомірною. Невжиття Відділом ДВС заходів щодо скасування арешту коштів на соціальному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» є неправомірним і порушує право заявниці розпоряджатися цими коштами для повноцінного утримання та виховання дітей.
За таких обставин ОСОБА_3 просила суд визнати неправомірною бездіяльність Відділу ДВС щодо незняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на її ім`я у територіально відокремленому безбалансовому відділенні № НОМЕР_2 філії Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк», та зобов`язати Відділ ДВС зняти арешт з коштів на цьому банківському рахунку.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 5 березня 2024 року залучив АТ «Ощадбанк» до участі у справі як заінтересовану особу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 8 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 .
Суд керувався тим, що в порядку примусового виконання рішення суду державний виконавець наклав арешт на грошові кошти, які перебували на поточному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_3 . На цей рахунок зараховувались як кошти отримуваної ОСОБА_3 від управління соціального захисту населення соціальної допомоги багатодітним сім`ям, так і кошти отримуваної нею від юридичних осіб винагороди за виконану роботу. Оскільки банківський рахунок ОСОБА_3 не є рахунком із спеціальним режимом використання та рахунком для виключного зарахування сум соціальної допомоги, то державний виконавець правомірно відмовив їй у скасуванні арешту грошових коштів на цьому рахунку. Виконавчий документ повернуто стягувачу, так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, відтак рішення суду залишається невиконаним, а тому підстави для скасування арешту грошових коштів відсутні. Оскаржувана бездіяльність була вчинена відповідно до закону та в межах повноважень начальника Відділу ДВС, а право боржника у виконавчому проваджені не було порушено.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про зняття арешту з коштів на її рахунку посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 як особа, зайнята доглядом трьох і більше дітей, отримує соціальну допомогу на банківський рахунок, а тому на цей рахунок не може бути накладений арешт. Відмова Відділу ДВС у скасуванні арешту грошових коштів на рахунку порушує право ОСОБА_3 на отримання належних їй соціальних виплат, а тому висновок суду щодо правомірної бездіяльності начальника Відділу ДВС прямо суперечить приписам закону.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своїх відзивах на апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» і АТКБ «Приватбанк» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.
Відділ ДВС не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТКБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 березня 2011 року, що станом на 20 травня 2020 року складає 19 083 грн 06 коп., а саме: 13 433 грн 17 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 5 649 грн 89 коп. – заборгованість за простроченими відсотками, - а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.
На підставі цього рішення 22 жовтня 2020 року суд видав виконавчий лист №681/1004/20, який перебував у Відділі ДВС на примусовому виконанні (виконавче провадження №66287197).
Постановою державного виконавця від 27 липня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, і належать боржнику ОСОБА_3 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, – 22 361 грн 71 коп.
На виконання цієї постанови накладено арешт на грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я  ОСОБА_3 в АТ «Ощадбанк», на який зараховується отримувана заявницею соціальна допомога багатодітним сім`ям.
11 лютого 2022 року державний виконавець у виконавчому провадженні №66287197 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
8 лютого 2024 року ОСОБА_3 через свого представника, адвоката Таратулу Р.С., звернулася до Відділу ДВС із заявою про скасування постанови про арешт коштів на рахунку.
Листом від 14 лютого 2024 року №9158 начальниця Відділу ДВС ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 про відсутність правових підстав для скасування цієї постанови.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону №1404-VIII одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
За змістом пункту 1 частини другої, пункту 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний  здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35? Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
В силу частин першої, другої статті 48 Закону №1404-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.  Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.  Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15? Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19? Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26? Закону України «Про теплопостачання», статті 18? Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, десятою статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Із положень пункту першого частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII слідує, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Як передбачено пунктом 10 часини першої статті 73 Закону №1404-VIII, стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.
Пунктами 463-464 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року №89, визначено, що рахунки 2620 відносяться до групи 262 «Кошти на вимогу фізичних осіб» і призначені для обліку вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточних рахунків фізичних осіб та рахунків за ними, надання кредитів овердрафт.
Відповідно до пункту 2 частини першої, частини четвертої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Підстави для закінчення виконавчого провадження встановлені частиною першою статті 39 Закону №1404-VIII. До цих підстав не віднесено повернення виконавчого документа стягувачу.
За змістом частини першої статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
В силу статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в порядку примусового виконання рішень державний виконавець вправі накладати арешт на кошти боржника, розміщені у банках та інших фінансових установах, крім коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Про арешт коштів боржника державний виконавець виносить постанову, копія якої надсилається банкам або іншим фінансовим установам, у яких розміщені рахунки, для виконання.
Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з грошових коштів на рахунку за певних умов. Зокрема, підставами для зняття арешту з грошових коштів є: отримання державним виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (до таких коштів віднесена грошова допомога на дитину); закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду, який його видав (відповідно до статті 39 Закону №1404-VIII).
Велика Палата Верховного суду у постанові від 19 травня 2020 року (справа №905/361/19) зазначила, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що таке зняття арешту здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують заборону накладення арешту на ці кошти.
З матеріалів справи слідує, що 27 липня 2021 року державний виконавець виніс постанову про арешт грошових коштів ОСОБА_3 , на виконання якої накладено арешт на кошти, розміщенні на рахунку №   НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».
Цей рахунок не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання, а є поточним рахунком, призначеним для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, у тому числі для зарахування та виплати ОСОБА_3 грошової допомоги багатодітним сім`ям.
ОСОБА_3 не надала державному виконавцю відомостей про те, які кошти на рахунку відносяться до коштів соціальної допомоги на дітей, а які – до коштів, отримуваних нею від інших осіб.
За таких обставин державний виконавець правомірно керувався тим, що підстави для скасування арешту з грошових коштів на рахунку ОСОБА_3 відсутні.
У свою чергу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувана бездіяльність була вчинена відповідно до закону та в межах повноважень начальника Відділу ДВС, а право боржника у виконавчому проваджені не було порушено.
Посилання ОСОБА_3 на неправомірність відмови державного виконавця у скасуванні арешту грошових коштів суперечить фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 8 квітня 2024 року про відмову в задоволенні скарги залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 червня 2024 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       О.І. Талалай

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Горщар А.Г.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27