ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 р.	Справа № 520/10075/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозленд" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/10075/23
за позовом            Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозленд"      
до           Тернопільської митниці як відокремлений підрозділ Держмитслужби України                      
             про     визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хозленд", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України, в якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів                                             № UA403020/2023/000137/2 від 22.03.2023 р.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна,3 8, код ЄДРПОУ 43985576) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЗЛЕНД" (61036, м. Харків, вул. Морозова, 13, код ЄДРПОУ 41459351) судовий збір у сумі 15 381,63 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОЗЛЕНД» (надалі - позивач) у березні 2023 року імпортувало з Китаю на територію України чергову партію товару - керамічні вироби (посуд, код згідно УКТЗЕД 6911100000). Товар ввозився позивачем на підставі зовнішньо-економічного контракту № 41/НС від 15.03.2021 р. Митне оформлення товару здійснювалося Тернопільською митницею відокремленим підрозділом Держмитслужби України. Зауважив, що декларантом було надано всі обов`язкові документи, що підтверджується документально. Проте, відповідач під час митного оформлення товару безпідставно збільшив митну вартість товару позивача за Контрактом, шляхом коригування митної вартості та застосував резервний (шостий) метод визначення митної вартості, про що було прийнято рішення № UА 403020/2023/000137/2 від 22.03.2023 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозленд" залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що декларантом було надано всі обов`язкові документи, що підтверджується документально. Відповідач ані в «Повідомлені від митниці декларанту» від 22.03.2023 року, ні в п. 33 Рішення про коригування митної вартості не зазначив, які із поданих документів декларантом мають неточності або розбіжності які треба усунути або додатково підтвердити. Таким чином, висновки відповідача наведені в п. 33 рішення в частині: декларантом подано неповні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, не відповідають дійсності, спростовуються документами у справі та порушують вимоги ст. 19 Конституції України та ст. 53, 54 МК України.
Щодо доводів відповідача про відсутність документів за якими можна визначити митну вартість товару, не подано інших документів, а саме каталогів, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформація біржових організацій про вартість товару, позивач зазначив, що висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковими документами, які можуть подаватись для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках сама по собі має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.
Щодо посилання відповідача на спрацювання системи управління ризиків, позивач зауважив, що  ця система є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції на наявність підстав витребування додаткових документів та не може бути безумовною підставою для відмови в оформлені товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.  
Також позивач звернув увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою довід позивача про те що, в оскаржуваному Рішенні відповідач обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не надавши при цьому пояснень зроблених коригувань, що вказує на порушення ст. 55 МК України. Відповідач визначив митну вартість не окремої одиниці товару, як це було зроблено декларантом під час подання ВМД, а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі впливають на ціну. В спірному  рішенні не зазначено порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Більш того, зауважив, що митна вартість товару за декларацією на яку посилається відповідач, була визначена за 6 (резервним) методом (п. 43 МД), тобто вже відкоригована митницею, що є грубим порушенням принципів застосування інших методів визначення митної вартості ніж перший. Тобто відповідачем взято за підставу для коригування митної вартості, хоча і схожий товар, але ж зовсім на інших умовах придбання, інших умовах поставки, інших обсягах товару та вже з відкоригованою митною вартістю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів,  вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконання зовнішньоекономічного контракту № 41/НС від 15.03.2021, укладеного між компанією «LINYI JINGHUA CERAMICS CO., LTD.» (Китай) та ТОВ "ХОЗЛЕНД" (Україна), згідно із рахунком-фактурою (інвойс) № JH211201 від 09.01.2023 позивачем на митну територію України ввезено товари.
21 березня 2023 року уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_1 , було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі – МД) типу ІМ40ДЕ № 23UA403020004109U0, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар: «Керамічні вироби. Посуд з фарфору, круглої форми, звичайного білого кольору c переривчастими деколями, гатунок АВ: - 6-дюймова миска: арт. AL-04 - 5952шт., арт. AL-10- 5184шт., арт. AL-20- 4704шт., арт. AL-21 - 4704шт.; - 7-дюймова миска: AL-04 - 19080шт., арт. AL-10 - 16560шт., арт. AL-20 - 14976шт., арт. AL-21 - 14976шт., арт. AL-14 - 2880шт.; - 7-дюймова плоска тарілка: AL- 04 - 2784шт., арт. AL-10 - 4896шт., арт. AL-20 - 4512шт., арт. AL-21 - 4416шт.; - 8- дюймова плоска тарілка: AL-04 - 6768шт., арт. AL-10 - 5904шт., арт. AL-20 - 5328шт., арт. AL-21 - 5328шт. Торгівельна марка: Хозленд Виробник: LINYI JINGHUA CERAMICS CO., LTD. Країна виробництва: CN Китай».
До даної митної декларації, як вбачається із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:
- сертифікат якості № JH211201/1 від 09.01.2023;
- пакувальний лист № б/н від 09.01.2023;
- рахунок-фактура (інвойс) № JH211201 від 09.01.2023;
- домашній коносамент № BW23010042 від 17.01.2023;
- автотранспортна накладна (CMR) № 20230317/1 від 17.03.2023;
- автотранспортна накладна (CMR) № 20230317/2 від 17.03.2023;
- сертифікат про походження товару № 23C3728A1527/00001 від 07.03.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 1 від 14.12.2021;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 24 від 14.12.2022;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 3100/2 від 17.03.2023;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) – Специфікація № 2 від 30.11.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода № 1 від 30.11.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода № 2 від 20.09.2022;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода № 3 від 16.11.2022;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 41/НС від 15.03.2021;
- договір про надання послуг митного брокера № БР-175 від 23.09.2019;
- договір (контракт) про перевезення № 07092017-01 від 07.09.2017.
Під час здійснення митного контролю за МД № 23UA403020004109U0 від 21.03.2023 митницею було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаро-супровідних документах, за результатами опрацювання якої, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, оскільки вартість раніше оформлених в попередніх періодах митними органами таких товарів є значно вищою.
З огляду на вищенаведені розбіжності в поданих до митного оформлення документах та враховуючи те, що позивачем документально не підтверджено складові митної вартості, митницею було розпочато консультацію між митним органом та декларантом, зокрема, направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів, в якій відповідач просив надати додаткові документи, які підтверджують числове значення складової митної вартості товару згідно вимог пункту 3 статті 53 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року N 4495-VI, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.».
Уповноваженою особою декларанта на вимогу митниці додатково було надано:
- рахунок на оплату № 231 від 27.02.2023;
- платіжна інструкція № 114059 від 08.03.2023;
- копія митної декларації країни відправлення № 421320230000007537 від 10.01.2023;
- рахунок на оплату № 258 від 07.03.2023;
- платіжна інструкція № 114185 від 10.03.2023;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 15.11.2021.
Листом № 2203-1 від 22.03.2023 позивачем повідомлено митницю про те, що інші додаткові документи надаватися не будуть, а тому позивач просив завершити митне оформлення в строк передбачений ч. 1 ст. 255 МКУ до завершення 10-денного строку.
За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000137/2 від 22.03.2023, у гр. 33 якого зазначено: «Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: якщо, рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Додаткові документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості відповідно до ч.3 ст.53 МКУ, а саме: каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару, виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано наступні митні формальності за кодами "105-2 Контроль правильностi визначення митної вартостi товарiв" та "106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів". Відповідно, митним органом розпочато процедуру консультації з декларантом та надіслано електронні повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.
Декларантом подано рахунок проформу від 06.03.2023 № 1765067, та прас лист від 15.11.2021р., платіжні інструкції від 10.03.2023 та 08.03.2023 №№114059, 114158 про оплату транспортно-експедиційних послуг, рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг від 07.03.2023 та 27.02.2023 №№ 231, 258, копію митної декларації країни відправлення №421320230000007537 від 10.01.2023, інших документів, а саме каталогів, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформації біржових організацій про вартість товару не надано.
Декларантом 22.03.2023 надіслано Лист № 2203-1 та повідомлено митний орган про відсутність можливості надати додаткові документи. Відповідно до п.2 ч.2 ст.52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Частиною 4 статті 54 МКУ визначено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. 
У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару оскільки вартість раніше оформлених в попередніх періодах митними органами таких товарів є значно вищою. 
Враховуючи дану інформацію заявлена до митного оформлення митна вартість не може бути визнана. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. 
За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо вартості обрахованого згідно митного оформлення, яке здійснено в попередніх періодах за ЕМД від 30.01.2023 № UA209230/2023/008540 на рівні 3,14 дол. США/кг.».
Не погодившись із рішенням Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів № UA403020/2023/000137/2 від 22.03.2023, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що  рішення винесені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для їх скасування відсутні.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Положеннями ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.
Судовим розглядом встановлено, що 15.03.2021 року, між компанією «LINYI JINGHUA CERAMICS CO., LTD» (Китай) та ТОВ "ХОЗЛЕНД» був укладений зовнішньоекономічний контракт на поставку товару № 41/НС.
Пунктом 1.1 Контракту передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцю товари окремими партіями в асортименті, кількість та цінами згідно Специфікації (Додатків) до цього договору, у визначені контрактом терміни, а покупець зобов`язується прийняти товари доставлені таким чином та здійснити всі належні платежі на умовах цього договору.
Пунктом 2.2. Контракту встановлено валюту договору - долари США.
Згідно п. 2.3. Контракту, ціни за одиницю товару і сума кожної партії поставки визначаються Специфікацією, яка є невід`ємною частиною договору.
Умовами поставки товару є - FOB, Китай відповідно до міжнародних правил "ІНКОТЕРМС- 2010" (п. 3.1. Контракту).
Відповідно до п. 2.5. Контракту, ціни на товар, що поставляється встановлюються Постачальником з урахуванням витрат на виготовлення упаковки і роботи, пов`язані з упаковкою товару, виробництво і поклейка етикеток, виготовлення і нанесення транспортного маркування, а також на підготовку необхідної покупцеві відвантажувальної документації.
Ціни на товар, що поставляється встановлюються постачальником з урахуванням витрат на доставку товару від місця виробництва до порту відвантаження і його завантаження на борт судна, а також всіх витрат, пов`язаних з товаром до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. 
Відповідно до п. 2.6. Контракту, сума кожної партії поставки, ціна за одиницю товару та кількість товару остаточно визначаються в рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну партію поставки товару.
Згідно п. 5.4. Контракту (додаткова угода № 1 від 30.11.2021 р.) сторони узгодили, що оплата товару за Специфікацією № 2 здійснюється на умовах 100% передплати.
Колегія суддів зазначає, що за офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) CFR (Cost and Freight) "Вартість і фрахт" означає, що продавець зобов`язаний сплатити витрати та фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов`язки щодо митного очищення товару для експорту.
Таким чином, у даному випадку поставки товару на умовах CFR (ІНКОТЕРМС-2010) транспортні витрати вже є включеними до фактурної вартості товару, тому при визначенні митної вартості не додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
В березні 2023 року, в рамках вказаного контракту, позивач ввіз на територію України чергову партію товару - керамічні вироби (посуд, код згідно УКТЗЕД 6911100000), на загальну суму 36 722,88 дол. США.
21 березня 2023 року уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_1 , було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі – МД) типу ІМ40ДЕ № 23UA403020004109U0, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар: «Керамічні вироби. Посуд з фарфору, круглої форми, звичайного білого кольору c переривчастими деколями, гатунок АВ: - 6-дюймова миска: арт. AL-04 - 5952шт., арт. AL-10- 5184шт., арт. AL-20- 4704шт., арт. AL-21 - 4704шт.; - 7-дюймова миска: AL-04 - 19080шт., арт. AL-10 - 16560шт., арт. AL-20 - 14976шт., арт. AL-21 - 14976шт., арт. AL-14 - 2880шт.; - 7-дюймова плоска тарілка: AL- 04 - 2784шт., арт. AL-10 - 4896шт., арт. AL-20 - 4512шт., арт. AL-21 - 4416шт.; - 8- дюймова плоска тарілка: AL-04 - 6768шт., арт. AL-10 - 5904шт., арт. AL-20 - 5328шт., арт. AL-21 - 5328шт. Торгівельна марка: Хозленд Виробник: LINYI JINGHUA CERAMICS CO., LTD. Країна виробництва: CN Китай».
Як свідчать матеріали справи, позивачем до митного оформлення разом із МД                              № 23UA403020004109U0 від 21.03.2023 та на вимогу митниці додатково, загалом було подано такі документи:    
- сертифікат якості № JH211201/1 від 09.01.2023;
- пакувальний лист № б/н від 09.01.2023;
- рахунок-фактура (інвойс) № JH211201 від 09.01.2023;
- домашній коносамент № BW23010042 від 17.01.2023;
- автотранспортна накладна (CMR) № 20230317/1 від 17.03.2023;
- автотранспортна накладна (CMR) № 20230317/2 від 17.03.2023;
- сертифікат про походження товару № 23C3728A1527/00001 від 07.03.2023;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 1 від 14.12.2021;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 24 від 14.12.2022;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 3100/2 від 17.03.2023;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) – Специфікація № 2 від 30.11.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода № 1 від 30.11.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода № 2 від 20.09.2022;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода № 3 від 16.11.2022;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 41/НС від 15.03.2021;
- договір про надання послуг митного брокера № БР-175 від 23.09.2019;
- договір (контракт) про перевезення № 07092017-01 від 07.09.2017.
- рахунок-фактура на оплату транспортно-експедиційних послуг № 231 від 27.02.2023;
- платіжна інструкція № 114059 від 08.03.2023;
- копія митної декларації країни відправлення № 421320230000007537 від 10.01.2023;
- рахунок-фактура на оплату транспортно-експедиційних послуг  № 258 від 07.03.2023;
- платіжна інструкція № 114185 від 10.03.2023;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 15.11.2021.
Митну вартість товару було визначено позивачем за ціною договору згідно зі ст. ст. 57, 58 МК України.
В графі 12 митної декларації № 23UA403020004109U0 від 21.03.2023 р., позивач зазначив митну вартість - 1 599 787,77 грн., яка складається з загальної вартості товару за Специфікацією та інвойсом до якої додано витрати на транспортування товару до кордону України наступним чином:
- фактурна вартість товару в розмірі 36 722,88 дол. США (1 342 904,31 грн.) підтверджується Специфікацією № 2 від 30.11.2021 р.; рахунком-фактурою (Інвойс) № JH211201 від 09.01.2023 р.; платіжним дорученням № 1 від 14.12.2021 року та № 24 від 14.12.2022 року.
- витрати на транспортування товару до кордону України у розмірі 256 883,46 грн. підтверджуються: договором транспортно-експедиційного обслуговування № 07092017-01 від 07.09.2017 р., Довідкою про транспортні витрати № 3100/2 від 17.03.2023 р., рахунком - фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг № 231 від 27.02.2023 р. та № 258 від 07.03.2023 року (див. пункти рахунку: 3,4,6,8,9,10 тобто послуги за межами України); платіжною інструкцією  № 114059 від 08.03.2023 р. та № 114185 від 10.03.2023 р.
В довідці про вартість міжнародного перевезення вантажу вих. № 3100/2 від 17.03.2023 зазначено, що страхування вантажу не проводилось.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару та додатково на вимогу митниці, дійшла висновку, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В свою чергу, за результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2023/000137/2 від 22.03.2023. 
Надаючи оцінку спірному рішенню про коригування митної вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.
Довід відповідача про те, що при виконанні митних формальностей за спірною митною  декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, є таким, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.
Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку колегія суддів не знаходить.
Щодо посилання митного органу на наявність фактів митних оформлень за ідентичними та подібними товарами колегія суддів зазначає, що наявність в базі даних ЄАІС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.
Аналогічних Висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі № 814/2659/16, у постанові від 21.08.2018 у справі № 804/7845/17, у постанові від 07.12.2018 у справі №809/4367/15, від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16, які колегія суддів, враховуючи вимоги ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.
Щодо доводів відповідача, як на підставу визначення митної вартості товару за резервним методом, про не надання позивачем на запит митниці інших документів, а саме: каталогів, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, інформації біржових організацій про вартість товару, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Вказані у ч. 3 ст. 53 МК України документи мають надаватись митному органу лише за їх наявності у декларанта. 
Отже, каталоги, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформація біржових організацій про вартість товару, які є додатковими документами, можуть подаватись для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими поданими документами. Інформація, що міститься в таких висновках сама по собі має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів. Натомість, відсутність таких документів з огляду на їх не складання не може слугувати підставою для прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товару.
Щодо обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
У постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Відповідачем під час розгляду справи не надано до суду належних та допустимих, достатніх та достовірних, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАСУ, доказів здійснення детального порівняння, як і не надано доказів на підтвердження аналогічності характеристик імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначеного висновку відповідача.
Згідно з частиною 3 статті 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні відповідач здійснив коригування митної вартості за резервним методом (шостий метод), зазначивши лише номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а саме: ЕМД UA 209230/2023/008540 від 30.01.2023. При цьому відсутні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17 наведено правову позицію про те, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Крім того, Верховний Суд зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 520/7041/19 зазначено про те, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
В свою чергу, апелянт зазначив, що митна вартість товару за декларацією на яку посилається відповідач, була визначена за 6 (резервним) методом (п. 43 МД), тобто вже відкоригована митницею, що є  порушенням принципів застосування інших методів визначення митної вартості ніж перший. Тобто, відповідачем взято за підставу для коригування митної вартості, хоча і схожий товар, але ж зовсім на інших умовах придбання, інших умовах поставки, інших обсягах товару та вже з відкоригованою митною вартістю.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач визначив митну вартість не окремої одиниці товару, як це було зроблено декларантом під час подання МД UA 403020004109U0, а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі впливають на ціну. 
Частиною 7 статті 54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Стосовно доводів відповідача, щодо не підтвердження декларантом документально всіх складових митної вартості товарів та надання документів, які містять розбіжності, що послугувало підставою для запиту додаткових документів в порядку, передбаченому ч. 3 cт. 53 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.
Зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що підприємством позивача було надано до митного оформлення необхідний перелік документів, передбачений ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України.
Однак, як встановлено судом, відповідачем під час винесення спірного у даній справі рішення, не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів. При цьому, такий запит повинен містити як обґрунтування причин запиту, так і конкретизацію того, які саме складові митної вартості не підтверджені або викликали сумніви, в чому саме полягають розбіжності, чи впливають вони на митну вартість, які додаткові документи можуть спростувати ці сумніви.
В свою чергу, ані в “Повідомлені від митниці декларанту” від 22.03.2023 року, ні в п. 33 Рішення про коригування митної вартості відповідач не зазначив, які із поданих документів декларантом мають неточності або розбіжності, які треба усунути або додатково підтвердити.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що декларант подав усі наявні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки на які посилається митниця, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів. Декларантом включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
При цьому, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. 
Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 06.03.2019 у справі № 809/278/17.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, який є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. 
Проте, відповідачем не доведено належними доказами правомірність прийнятого ним  рішення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при винесені оскаржуваного рішення відповідач діяв не в порядку та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, є наявними підстави для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 року по справі №520/10075/23 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 15 381,63 грн згідно з платіжною інструкцією № 119355 від 02.05.2023 року.
Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 15 381 грн 63 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозленд" задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 по справі                           № 520/10075/23 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозленд" задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів                                           № UA403020/2023/000137/2 від 22.03.2023 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби України (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 38, код ЄДРПОУ 43985576) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЗЛЕНД" (61036, м. Харків, вул. Морозова, 13, код ЄДРПОУ 41459351) судовий збір у сумі 15 381 (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят одну) грн. 63 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  23.05.2024 року