Номер провадження: 22-ц/813/3808/24 
Справа № 496/3889/19
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Стахова Н. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Стахової Н.В.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря 
судового засідання Венжик Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Чебаненко Ольга Андріївна, 
на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року, ухвалену у складі судді Пендюри Л.О. в приміщенні того ж суду,
за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича,            
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року ОСОБА_2 , від імені якої діяв адвокат Чумаченко С.О., звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення органу ДВС і просила: 
- визнати протиправними дії головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. по виконавчому провадженню №68059399 при винесенні постанови від 05.06.2023 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;
- скасувати постанову головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 05.06.2023 року по виконавчому провадженню №68059399;
- зобов`язати державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №68059399, вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Вимоги скарги мотивовано тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі №496/3889/19 від 13.04.2021 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16990,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконання зазначеного судового рішення 23.11.2021 року Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_2 було видано виконавчий лист, який вона пред`явила до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання. Постановою головного державного виконавця зазначеного відділу державної виконавчої служби Кольца О.О. від 06.01.2022 року було відкрито виконавче провадження №68059399 з виконання вказаного вище виконавчого листа. В ході проведення виконавчих дій 01.02.2022 року головним державним виконавцем Кольца О.О. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яка мотивована тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 25.01.2022 року за період з 03.10.2019 року по 25.01.2022 року становить 392562,00 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Проте, 05.06.2023 року в рамках виконавчого провадження №68059399 головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у зв`язку з тим, що боржник працює водієм на підприємстві ТОВ «Технофорум». Скаржниця категорично не погоджується із даною постановою, вважає її такою, що прийнята безпідставно та передчасно, що характеризується, як неправомірні дії державного виконавця без належних підстав для винесення такої постанови при примусовому виконанні рішення суду, а відтак підлягає скасуванню.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року скаргу ОСОБА_2 на дії та рішення органу ДВС – задоволено.
Визнано протиправними дії головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича по виконавчому провадженню №68059399 при винесенні постанови від 05.06.2023 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Скасовано постанову головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 05.06.2023 року по виконавчому провадженню №68059399.
Зобов`язано державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №68059399, вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. 
Ухвала суду мотивована тим, що боржником ОСОБА_1 не оспорюється наявність заборгованості зі сплати аліментів, проте останній зазначає, що робота водієм в ТОВ «Технофорум», яка, відповідно, передбачає керування транспортним засобом, є основним законним джерелом засобів для його існування та сплати ним аліментів. Суд критично оцінив такі доводи боржника, виходячи з того, що, відповідно до посвідчення особи моряка, яке дійсне до 30.07.2024 року, боржник ОСОБА_1 є моряком та, перебуваючи у рейсах, займав посаду другого механіка із заробітною платою у розмірі 6992 доларів США, що встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року, а тому в силу положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають. Зазначивши, що у боржника ОСОБА_1 немає жодних перешкод для роботи за своєю спеціальністю відповідно до отриманої професії та кваліфікації, заробітна плата від якої, зокрема, дозволить йому забезпечити рівень життя своєї єдиної дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку в межах визначеного судовим рішенням розміру аліментів. 
Суд першої інстанції зазначив, що боржник не підтвердив належними доказами наявність об`єктивних обставин, які вдруге спонукали його влаштуватися на роботу із низьким рівнем заробітної плати. Зауваживши, що несплата аліментів за рішенням суду це, в першу чергу, порушення прав особи, на користь якої ухвалене рішення, і в даному випадку права боржника при наявності в нього обов`язку виконати рішення суду не порушуються. Разом з тим, очевидним фактом є те, що рішення суду на час розгляду скарги боржником самостійно не виконано та доказів відсутності заборгованості по сплаті аліментів не представлено. Встановлені головним державним виконавцем обмеження мають тимчасовий характер, і як вказано, в т.ч. в оскаржуваній постанові, такі обмеження встановлені до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
На думку суду першої інстанції обмеження у праві керуванням транспортними засобами, встановлене головним державним виконавцем, ґрунтується на законі і переслідує легітимну мету такого обмеження (виконання судового рішення, яке в добровільному порядку не виконується), таке законне обмеження є справедливими і пропорційними до мети, заради якої воно застосовано, а саме захист прав стягувача шляхом примусового виконання рішення суду, ухваленого на його користь. Інше обмеження, встановлене головним державним виконавцем, теж направлено на спонукання боржника до виконання судового рішення і воно буде діяти до моменту повного виконання рішення суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Чебаненко О.А., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 , оскільки вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що виразилось у неповноті встановлених обставин, які мають значення для справи, та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, та їхньої неправильної оцінки.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що представником скаржника не надано та матеріалами справи не підтверджується причина пропуску десятиденного строку на оскарження постанови державного виконавця від 05.06.2023 року, матеріалами виконавчого провадження (які судом досліджено не було) встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортних засобів підтверджується, що державним виконавцем було передчасно винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 01.02.2022 року з порушенням вимог діючого Законодавства та відповідно порушено Конституційні права боржника, одночасно при скасуванні тимчасового обмеження у праві керування транспортних засобів (постанова винесена у відповідності до вимог частини 10 пункту 1 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження»), його конституційне право було відновлено, що підтверджується тим, що боржник не ухиляється від сплати аліментів, а намагається виконувати рішення суду незважаючи на те, що як відділом ДВС так і судом штучно створені умови, які створюють невідворотні наслідки, такі як втрата роботи та відповідно неможливість виконувати рішення суду в подальшому.
Зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджений воєнний стан на всій території України з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими указами про продовження такого стану по теперішній час. 01.02.2022 р. боржника ОСОБА_1 , через 3 тижні після відкриття виконавчого провадження у справі, постановою державного виконавця було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон через заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області у ВП № 68059399. Надалі, правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995р., були змінені наступним пунктом 2-12: у разі введення на території України воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мають право перетинати державний кордон України, якщо вони прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах. Але, вказані зміни введені в дію 02.09.2022р. Постановою Кабінету Міністрів України № 992, тобто через 9 місяців після постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. Враховуючи вказані обмеження, боржник ОСОБА_1 вимушений був шукати у воєнний час роботу на території України, використовуючи власні навички та вміння. Так, згідно довідці Державного центру зайнятості Одеської філії Одеського обласного центру від 21.04.2023 №155 з 17 квітня 2023 р. ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний в Одеському МІЗ (Одеському регіоні). Відповідно до наказу про прийняття на роботу № 44-к від 22.05.2023 р., ОСОБА_1 було прийнято водієм автотранспортних засобів Одеської філії ТОВ «Технофорум» за основним місцем роботи на умовах повного робочого часу з посадовим окладом 10 000 грн, та вказана обставина була підставою для скасування державним виконавцем обмеження у праві керування транспортним засобом. При цьому, встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами на думку боржника цілком законно було скасовано державним виконавцем відповідною постановою від 05.06.2023 р., оскільки заробітна плата і є його основним джерелом існування; іншого доходу, окрім отримуваної заробітної плати, у ОСОБА_1 немає, що підтверджується довідкою за формою ОК-7 ПФУ.
Стверджує, що до основних обов?язків боржника, як батька дитини, входить, зокрема, піклування про здоров?я сина, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, розвиток його природних здібностей, проте вказаний обов?язок ним не може бути виконаний через встановлені обмеження, через що порушуються і основні права і законні інтереси дитини, оскільки вона буде позбавлена засобів для існування; а відтак, залишення в силі щодо боржника тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами може призвести до утруднення сплати аліментів на утримання дитини та виникненню ще більшої заборгованості.
Вважає, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини у справі, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, розглянувши справу поверхнево, задовольнивши скаргу стягувача з скасування встановленого обмеження боржнику та дійшов помилкового висновку про недоведеність боржником ОСОБА_1 того факту, що обмеження його у праві керування транспортним засобом позбавляє його як боржника у виконавчому провадження основного законного джерела доходу. Крім того, зазначає, що боржник неодноразово звертав увагу, що його батько ОСОБА_4 є особою з інвалідністю 2 групи, безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК № 891714 від 13.02.2018 р. Враховуючи, що він здійснює догляд за батьком, возить його періодично до лікарні та по іншим потребам, транспортні засоби, якими він керує, він також використовує для потреб батька-інваліда, а отже, існування обмеження його у праві керування транспортними засобами порушує п.2 ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Від ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Чумаченко С.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що стягувач ознайомившись із апеляційною скаргою, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2023 року законною, такою що постановлена при всебічному та повному встановленню всіх обставин, які мають значення для справи із наданням їм правильної оцінки.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 - адвокат Чебаненко О.А. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. 
Представник ОСОБА_2  - адвокат Ніц А.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2023 року у справі №496/3889/19 – залишити без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене судове рішення відповідає в повній мірі.
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. 
При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16990 грн, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2500 грн, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року до досягнення дитиною трьох років. Постановою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року вказане судове засідання залишено без змін. 
На виконання зазначеного судового рішення Біляївський районний суд Одеської області 23.11.2021 року видав ОСОБА_2 виконавчий лист №496/3889/19, який вона пред`явила до примусового виконання до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца О.О. від 06.01.2022 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №496/3889/19, виданого 23.11.2021 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16990,00 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23-24).
Враховуючи те, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 25.01.2022 року за період з 03.10.2019 року по 25.01.2022 року в сумі 392562 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца О.О. від 01.02.2022 року ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.25-26).
24.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, так як він працює водієм та застосування до нього зазначеного обмеження позбавляє його основного законного джерела засобу для існування та сплати аліментів. Також просив направити стягнення аліментів на його заробітну плату, на підтвердження чого надав довідку з місця роботи (а.с.34).
Так, відповідно до довідки ТОВ «Технофорум» №5 від 23.05.2023 року ОСОБА_1 працює на підприємстві ТОВ «Технофорум», Одеська філія ТОВ «Технофорум» на посаді водія автотранспортних засобів Одеської філії ТОВ «Технофорум» з 23.05.2023 року з окладом 10000 грн по теперішній час (а.с.35).
На підставі вказаних вище обставин, постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. від 05.06.2023 року скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами (а.с.36-37).
З розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. 27.07.2023 року, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по аліментах станом на 27.07.2023 року складає 712678,61 грн (а.с.38).
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не була погашена, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що несплата аліментів за рішенням суду це, в першу чергу, порушення прав особи, на користь якої ухвалене рішення, і в даному випадку права боржника при наявності в нього обов`язку виконати рішення суду не порушуються, рішення суду на час розгляду скарги боржником самостійно не виконано та доказів відсутності заборгованості по сплаті аліментів не представлено, встановлені головним державним виконавцем обмеження мали тимчасовий характер, і як вказано, в т.ч. в оскаржуваній постанові, такі обмеження були встановлені до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1  раніше працював водієм, що свідчить про можливість отримання ним доходу без використання права керувати транспортними засобами, а почав працювати водієм лише з 23.05.2023, тобто після того, як 01.02.2022 року ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що дії головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. під час винесення постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 05.06.2023 року не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», який спрямований на забезпечення належного виконання рішень, в т.ч. щодо стягнення аліментів, з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти, а тому їх визнав протиправними, а постанову скасував, зобов`язавши державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.
Доводи апелянта, що представником скаржника не надано та матеріалами справи не підтверджується причина пропуску десятиденного строку на оскарження постанови державного виконавця від 05.06.2023 року спростовуються матеріалами справи, оскільки скаржником надані докази, що вона дізналась про порушення своїх прав лише 31.08.2023 року, коли на електронну адресу її представника з Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли запитувані ним відомості про оскаржувану постанову та скан-копії документів, на підставі яких була винесена вказана постанова.
Доводи, що державним виконавцем було передчасно винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 01.02.2022 року з порушенням вимог діючого Законодавства та відповідно порушено Конституційні права боржника, також не заслуговують на увагу, оскільки зазначена постанова була винесена у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 25.01.2022 року за період з 03.10.2019 року по 25.01.2022 року в сумі 392562 грн.
Щодо посилання апелянта, що він здійснює догляд за батьком ОСОБА_4 який є особою з інвалідністю 2 групи, слід зазначити, що положення п. 2 ч. 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю. Проте доказів що ОСОБА_4 перебуває на утриманні боржника ОСОБА_1 визнаних в установленому порядку до суду першої інстанції чи апеляційного суду не надано.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Чебаненко Ольга Андріївна, залишити без задоволення. 
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 13 травня 2024 року.

Головуючий                                                       Н.В. Стахова

Судді                                                                                 О.Ю. Карташов
                                                                     
                                                                М.В. Назарова