ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/1099/24	
Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 
ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив поновити строк ОСОБА_1 для звернення до суду з позовною заявою;
- визнати протиправним та скасувати рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 05.09.2023 р. № 1355 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Южноукраїнської міської ради VIII скликання ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з 06.09.2023 року;
- стягнути з Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.09.2023 року по дату винесення рішення судом;
- стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду було відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1   залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України. Роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити інші поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин. Роз`яснено позивачу, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений строк.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року  позовну заяву і додані до неї матеріали повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з додатками та направлено справу для її подальшого розгляду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач перебував на лікарняному, що підтверджується Витягом з електронного реєстру листків непрацездатності. Вказує, що позивачу і до цих пір не вручено рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 05.09.2023 р. № 1355 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Южноукраїнської міської ради VIII скликання ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що 20.11.2023 року проведено державну реєстрацію зміни керівника Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 . Вказує, що позивач по справі - ОСОБА_1 , дізнався про прийняття 05.09.2023 Южноукраїнською міською радою Миколаївської області оскаржуваного ним рішення № 1355 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Южноукраїнської міської ради Акуленко О.А.» ще 06.09.2023. ОСОБА_1 неодноразово підтверджував свою обізнаність з фактом прийняття Южноукраїнською міською радою Миколаївської області 05.09.2023 рішення №1355 направляючи скарги та заяви до різноманітних державних органів та установ, в тому числі і до Миколаївського окружного адміністративного суду. В своїй позовній заяві від 06.02.2024, ОСОБА_1 умисно ввів суд в оману зазначивши, що про оскаржуване рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 05.09.2024 №1355 він дізнався лише 12.01.2024 з сайту Южноукраїнської міської ради. Всі вказані обставини були ретельно перевірені Миколаївським окружним адміністративним судом під час розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом і винесено законну та обґрунтовану ухвалу. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростував доводи про, що наведені в оскаржуваній ухвалі, зокрема про те, що «Факт обізнаності ОСОБА_1 з наявністю оскаржуваного рішення станом на 07.11.2023 підтверджений ним особисто при зверненні до Миколаївського окружного  адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову (справа № 400/13661/23). З огляду на зазначене, представник відповідача просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 по справі №400/1099/24 залишити без змін; витрати по справі покласти на ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч.2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в  пунктах 3,  6,  7,  11,  14,  26  частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Згідно з п.3 ч.1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що факт обізнаності ОСОБА_1 про оскаржуване рішення станом на 07.11.2023 рік підтверджується тим, що ним особисто до Миколаївського окружного адміністративного суду було подано заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову (справа № 400/13661/230). Крім цього, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на його непрацездатність в період з 06.09.2023 року по 11.12.2023 року, оскільки цей не спростовує факт того, що позивачу було відомо про оскаржуване рішення. У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої  статті 124 Конституції України  юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.                              Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.          Згідно з п.1, п.2, п. 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.                                                  Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.                    Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом  або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються  законом, а якщо такі строки законом  не визначені - встановлюються судом.                    Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.          
Відповідно до ч.1, 3  ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених  статтями 160,  161  цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому  статтею 171  цього Кодексу. 
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
У ч.3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2024 року позивач звернувся до суду про оскарження рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 05.09.2023 р. № 1355 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Южноукраїнської міської ради VIII скликання ОСОБА_1 ». 
В клопотанні про поновлення строку, позивач просив поновити строк для звернення до суду, оскільки оскаржуване рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 05.09.2023 р. № 1355 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Южноукраїнської міської ради VIII скликання ОСОБА_1 » йому вручено не було, позивач ознайомився з ним лише 12.01.2024 року на сайті Южноукраїнської міської ради.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду було відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1   залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Надаючи оцінку вказаним обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.
Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 лютого 2024 року у  справі № 990/270/23 зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до частини першої  статті 6 КАС України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Згідно із  статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".
Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів(Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.
Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Колегією суддів встановлено, що 07 листопада 2023 року позивач до пред`явлення позову звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив заборони вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб  підприємців та громадських формувань щодо зміни керівника або відомостей про керівника та особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, або відомостей про таку особу щодо Южноукраїнської міської ради; державному реєстратору внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб  підприємців та громадських формувань запис про заборону вчинення дій щодо Южноуркаїнської міської ради Миколаївської області відповідно до пункту 2 частини 1  статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб  підприємців та громадських формувань».
Свою заяву позивач обґрунтовував тим, що на 39 сесії VII скликання Южноукраїнської міської ради, яку позивач вважає незаконною та про її визнання незаконною має намір звернутись до суду з відповідним позовом, було прийнято рішення «Про дострокове припинення повноважень секретаря Южноукраїнської міської ради VII скликання ОСОБА_1 » та рішення «Про обрання секретаря Южноукраїнської міської ради». У зв`язку із зазначеним, позивач вважає необхідним вжиття заходів забезпечення позову, оскільки  невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду та очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Як доказ необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає, що на підставі цих рішень мають намір провести реєстраційні дії.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що   факт обізнаності ОСОБА_1 з наявністю оскаржуваного рішення станом на 07.11.2023 підтверджений позивачем особисто при зверненні до Миколаївського окружного адміністративного суду   із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову (справа №400/13661/23).
Також, вірним є висновок суду першої інстанції, що посилання позивача на його непрацездатність в період з 06.09.2023 по 11.12.2023 у зв`язку з його перебуванням на лікарняному жодним чином не спростовують факт того, що позивачу було відомо про наявність оскаржуваного рішення.
Навіть беручи до уваги перебування апелянта на лікарняному, жодних підстав, які перешкоджали йому звернутись з позовом до суду, починаючи з 12.12.2023, позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено.
В апеляційної скарзі апелянтом також таких підстав не зазначено та доказів не надано.
З позовною заяво, згідно штампу канцелярії, позивач звернувся до суду 06.02.2024 року, тобто з пропуском, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду з позовом.
Щодо посилання апелянта на інформацію, зазначену у відзиві Южноукраїнської  міської ради Миколаївської області на апеляційну скаргу у справі   №400/3475/22, то суд не може брати її до уваги, оскільки відповідно до положень ст. ст. 73 та 74 вказаний доказ не є належним та допустимим при встановленні обставин у справі, що розглядається.          
Отже, жодних належних та допустимих доказів, щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б   не залежали від волі позивача та завадили своєчасно звернутись     із зазначеними позовними вимогами, із змісту заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, поданої позивачем на виконання ухвали суду від 09.02.2024р.,   не вбачається, а судом не встановлено.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.  
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик