Головуючий у І інстанції Мицик Ю.С.
Провадження №22-ц/824/4183/2024                                                      Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
     30 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
              головуючого судді:     Матвієнко Ю.О.,
              суддів:                          Гуля В.В., Мельника Я.С.,
              при секретарі:                Ковтун М.В.,   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксана Вікторівна, ОСОБА_2 , про скасування акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., ОСОБА_2 , про скасування акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності.
Обгрунтовуючи позов, позивачка посилалась на те, що з 13 липня 2015 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 753/9637/14-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 03 липня 2015 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» у загальній сумі 721 257,57 грн.
Постановою державного виконавця від 17 лютого 2016 року накладено арешт на все майно боржника та підготовлено пакет документів для подальшої реалізації арештованого майна Державним підприємством «СЕТАМ». 
Згідно протоколу проведення електронних торгів №381397 від 09 січня 2019 року торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна - 1 026 223,00 грн.
Згідно протоколу проведення електронних торгів №389234 від 22 лютого 2019 року повторні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна - 820 978,40 грн.
Згідно протоколу проведення електронних торгів №396781 від 05 квітня 2019 року треті торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна - 718 356,10 грн.  
14 травня 2019 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. винесено Постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
14 травня 2019 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. видано Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Акт видано на підставі Протоколу ДП «СЕТАМ» № 396781 від 05 квітня 2019 року за лотом № 336239 у порядку частини першої статі 49 Закону України «Про іпотеку».
Разом із тим, Постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, на думку позивача не відповідають нормам ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» та нормам ст. 47, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», оскільки, зокрема: залишення предмета іпотеки за іпотекодержателем оформлюється протоколом та актом про реалізацію предмета іпотеки, а не актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу; в акті про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу зазначено, що майно передано іпотекодержателю - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», однак, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2015 року, стягувачем зазначено ПАТ «Ощадбанк», а не його відокремлений підрозділ; державний виконавець усупереч вимогам частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку», частини восьмої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» здійснив залік забезпечених вимог не за початковою ціною нерухомого майна, що становить 1 026 223,00 грн., а за ціною проведення третіх прилюдних торгів - 718 356,10 грн.
18 червня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. видала свідоцтво про право власності, на підставі якого прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Позивачка у позові зазначала, що оскільки державним виконавцем порушено процедуру передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні, видане приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на нерухоме майно слід визнати недійсним з одночасним скасуванням запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд: скасувати акт головного державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києва Стеценко Н.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14 травня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки - належної на праві власності позивачу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 54,20 кв.м. на користь ПАТ «Ощадбанк» у загальній сумі 721 257,57 грн.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18 червня 2019 року (реєстровий номер 906), видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В.; скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за філією Головного управління по Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.
Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилається на те, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив про те, що ДП «Сетам» має виступати в цій справі саме як відповідач, а непред`явлення до такого підприємства позову як до співвідповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.
На думку скаржника, така позиція суду є необґрунтованою, оскільки нею не оскаржувались та не оскаржуються дії ДП «Сетам» щодо проведення прилюдних торгів, позаяк умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна й оформлення результатів торгів здійснено ДП «Сетам» відповідно до Порядку реалізації арештованого майна (у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів), затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2831/5.
Також вказувала, що суд ухвалив оскаржуване рішення про «набуття майна переможцем електронних торгів, які є особливим видом договору купівлі-продажу»,які нею не заявлялись та не заявляються. До вказаних правовідносин суд застосував норми ст.ст. 47, 49 Закону України «Про іпотеку», якими закріплені права та обов`язки іпотекодержателя у разі визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. Водночас процедура реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, розглянута судом, унормовується статтею 41 ЗУ «Про іпотеку».
Неправильне застосування норм права до розглянутих судом правовідносин є підставою для скасування рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Крім того зазначає, що розглянуті судом правовідносини між стягувачем ПАТ «Державний ощадний банк України» та боржником ОСОБА_1 , а далі між боржником і державною виконавчою службою, виникли з приводу передачі державним виконавцем у власність іпотекодержателя (Ощадбанка), не проданого на третьому турі торгів предмета іпотеки оспорюваним Актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
В оспорюваному рішенні суд дійшов помилкового висновку відносно того, що назва документа та окремі неточності в формулюваннях, викладених в постанові та акті державного виконавця, не є доказом їх незаконності. Наслідком так званих «неточностей» є неправильно встановлені судом обставини та зроблені на їх підставі висновки, що є предметом розгляду.
Усунення такої «неточності» у назві спірного Акта шляхом внесення до нього дійсної назви предмета спору трансформує його з «Акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу», реалізація якого здійснюється на підставі статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», в «Акт про передачу стягувачу предмета іпотеки в рахунок погашення боргу», правовідносини за яким регулюються статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», за змістом якого: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодателя є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки».
 За відсутністю такого договору та застережень в іпотечному договорі за позовом Ощадбанка до  ОСОБА_3 . Дарницький районний суд 25.12.2014 року прийняв рішення №753/9637/14-ц про стягнення зі  ОСОБА_3 боргу в сумі 721 257,57 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_1 відповідно до Законів України «Про іпотеку» та «Про виконавче провадження», а не шляхом набуття права власності на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя.
Висновок  суду відносно того, що складений 15.05.2019 року оспорюваний Акт є договором купівлі-продажу нерухомості у проведеному третьому турі торгів 05.04.2019 року є незаконним та протиправним, а тому відмова суду у скасуванні оспорюваного Акту є необгрунтованою та незаконною.
Позивач у скарзі також зазначає, що Ощадбанк не пройшов процедуру реєстрації для участі в електронному аукціоні, не сплатив внесок на рахунок Організатора торгів відповідно до ч.8 Положень, не звернувся до державної виконавчої служби у визначений ч.1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» строк, не вніс на його рахунок кошти, зазначені в ч.8 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та в Розділі VIII Порядку, що підтверджено їх відсутністю в матеріалах виконавчого провадження. Вказані обставини свідчить про те, що Ощадбанк не вчинив правочин з реалізації предмета іпотеки на третьому турі аукціону що не відбувся. Протокол і Акт про реалізацію предмета іпотеки у матеріалах виконавчого провадження відсутні.
Крім цього зауважує, що суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Прийняте судом рішення входить в протиріччя з встановленими судом фактичними обставинами справи, за якими «Свідоцтво серія та номер: 906, видане 18 червня 2019 року приватним нотаріусом Онопченко О.В. про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів посвідчує ПАТ «Ощадбанк» власником квартири   ОСОБА_3 .
На думку скаржника, мотиви відмови суду у визнанні недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно є надуманими, безпідставними та незаконними, оскільки свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.
Крім того, позивач у скарзі зазначила, що у оскарженому рішенні, яким суд незаконно визнав оспорюваний Акт договором купівлі-продажу, вказано, що майно передається іпотекодержателю ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головне управління по Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", вул. Володимирська 27. Однак, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2015 року стягувачем є ПАТ "Державний ощадний банк України", вул. Госпітальна, буд. 12-Г, а не його відокремлений підрозділ - філія Головного управління по Києву та Київській області AT "Ощадбанк", вул. Володимирська, 27.
У відзиві, що надійшов від представника АТ "Ощадбанк" - Кулініча О.В., останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Горлатий О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року залишити без змін, так як вважає його законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні представник відповідача АТ "Ощадбанк" Березюк Є.О. проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
Третя особа ОСОБА_2 в апеляційному суді просив рішення суду залишити без змін, а скаргу позивача ОСОБА_1 - без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну.
Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року у справі № 753/9637/14-ц задоволено позов ПАТ «Ощадбанк», що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_1 ; звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,20 кв.м, оцінену в сумі 758 100 грн. 00 коп., яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 03 лютого 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 29 січня 1997 року за № 12596 та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 11 березня 1997 року у реєстрову книгу № 3600, та Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. 25 липня 1997 року за реєстровим № 1-2336 та зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Києва 24 листопада 1997 року й записаного у реєстрову книгу № 3600, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 6205 від 15 липня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", що виникли на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № 2667 від 15 липня 2008 року, в загальній сумі 719 437 грн. 57 коп. та 1 820 грн. 00 коп. - судових витрат, а всього - 721 257 грн. 57 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Законів України "Про виконавче провадження" та "Про іпотеку". Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа - ОСОБА_5 , про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними.
03 липня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист (том 1, а.с.83).
13 липня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Романенко Л.П. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 753/9637/14-ц, виданого 03 липня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва (том 1, а.с.86-87).
11 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 (том 1, а.с.141-143).
18 травня 2018 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні (том 1, а.с.145-146).
Згідно з висновком про вартість майна від 10 серпня 2018 року, вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 1 026 223,00 грн. (том 1, а.с.165).
05 жовтня 2018 року державним виконавцем підготовлено пакет документів для ДП «СЕТАМ» для подальшої реалізації арештованого майна боржника (том 1, а.с.177-179).
Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 381397 від 09 січня 2019 року, торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна лота - 1 026 223,00 грн. (том 1, а.с.181).
Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 389234 від 22 лютого 2019 року повторні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна лота - 820 978,40 грн. (том 1, а.с.200).
Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 396781 від 05 квітня 2019 року треті торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова ціна лота - 718 356,10 грн. (том 1, а.с.204).
16 квітня 2019 року на адресу Дарницького РВДВС м. Київ надійшла заява представника стягувача про залишення за собою предмету іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів (том 1, а.с.205-206).
14 травня 2019 року головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. винесла Постанову та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за початковою ціною третіх прилюдних торгів - 718 356,10 грн. (том 1, а.с.233-234, 236-237).
18 червня 2019 року приватний нотаріус КМНО Онопченко О.В. видала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 906, згідно з яким власником квартири АДРЕСА_1 , є ПАТ «Ощадбанк», про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с.14-15).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до положень статті 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 47 Закону України «Про іпотеку» акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем, скріплюється його печаткою та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги.
Державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець повинен протягом п`яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем та скріплюється його печаткою. Відмова державного виконавця, приватного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства.
На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказала, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець.
Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (пункти 40-41), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 56)).
При цьому, на думку суду, не має вирішального значення, чи майно було набуте новим власником за результатами торгів, що відбулися, чи було передане стягувачу на підставі того, що торги було визнано такими, що не відбулися, оскільки в обох випадках такий перехід права власності здійснюється за результатами певної процедури, яку провело саме ДП «Сетам», і на підставі фіксації результатів торгів саме цим органом.
Відтак, оспорюваний Акт є договором, а свідоцтво - правопідтверджуючим документом, виданим на підставі такого акта, який є правовстановлюючим документом.
Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 359/2794/14-ц (провадження № 61-18746св20).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).
Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Відповідачами у цій справі мали виступати: Дарницький РВДВС у м. Києві, ПАТ «Ощадбанк», а також ДП «Сетам», як продавець майна та організатор торгів, однак, останній до участі у розгляді справи позивачем не залучений.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя, судом першої інстанції обґрунтовано закцентовано увагу на тому, що позивач, користуючись належним чином своїми процесуальними правами, в тому числі правничою допомогою, з урахуванням наведених вище обставин мала реальну можливість як звернутись із позовом до належного відповідача - ДП «СЕТАМ», так і подати клопотання про залучення його в якості співвідповідача у цій справі. Натомість будь-яких заяв/клопотань на відповідній стадії розгляду справи про залучення співвідповідачів у цій справі як позивачем так і її представником заявлено не було.
Таким чином, оскільки ДП «СЕТАМ» має виступати в цій справі саме як відповідач, натомість позивачем до нього вимог не заявлено і участі у справі дане підприємство не приймає, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу саме з підстав непред`явлення цієї вимоги до ДП «СЕТАМ», як до співвідповідача.
Правильним є і рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого на ім`я АТ «Ощадбанк» приватним нотаріусом, що, зокрема, вбачається з наступного.
Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом прилюдних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені прилюдні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).
Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Сама по собі видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.
Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні, ні інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16).
За вищенаведених обставин, зважаючи на те, що визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого нотаріусом на підтвердження права власності переможця аукціону, не є належним способом захисту права, правильним є висновок суду про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача. 
Обгрунтованим є і рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за філією Головного управління по Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання на цю квартиру права власності за нею, ОСОБА_1 , оскільки ці вимоги є похідними від задоволення її вимоги про визнання недійсним та скасування Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, у задоволенні якої судом відмовлено з дотриманням вимог закону.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки позивачем суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що державний виконавець, склавши 14 травня 2019 року акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, порушив вимоги ст. 47 Закону України «Про іпотеку», згідно якої, на думку апелянта, державний виконавець складає протокол про реалізацію предмета іпотеки та акт про реалізацію предмета іпотеки, а Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає складання державним виконавцем акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 463/8903/20.
Згідно правової позиції Верховного Суду України (справа № 6-1655цс16 від 16.11.2016 року), якщо стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Таким чином, передбачена ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акту про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України). 
З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає порушень у діях державного виконавця при винесенні ним 14 травня 2019 року Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, оскільки обов`язок винесення державним виконавцем такого документа у разі передачі стягувачу за його заявою майна в рахунок погашення боргу, у зв`язку із тим, що не відбулися електронні торги, передбачений діючим цивільним законодавством.   
Необгрунтованими є і доводи скарги позивача про те, що передача державним виконавцем майна стягувачу не за початковою ціною - 1 026 223,00 грн., а за ціною третіх прилюдних торгів  - 718 356,10 грн., порушує вимоги ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», оскільки ці доводи скарги спростовуються змістом даної правової норми, згідно якої у разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
За вищенаведених обставин передача державним виконавцем майна стягувачу не за початковою ціною - 1 026 223,00 грн., а за ціною третіх прилюдних торгів  - 718 356,10 грн., вчинена державним виконавцем з додержанням вимог закону та без порушень встановленої законом процедури передачі майна стягувачу.
Інші доводи апеляційної скарги позивачане спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий:
 
     Судді: