КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
Справа № 759/2279/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Зуєвич Л.Л.
Провадження № 22-ц/824/343/2024           Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
8 травня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                    Олійника В.І., Сушко Л.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми,-
 
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст обставин справи
 
У січні 2022 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму збитків у розмірі 100 000,00 грн (вартість об`єкта оренди), а також вартість прокату (оренди) 12 480,00 грн та 11 550,00 грн, і 8 760,00 грн (вартість обладнання), а разом 132 790,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договори оренди № № Д-116, Д-071 з аналогічними умовами, відповідно до умов яких орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування (оренду) мобільні (інвентарні) споруди.
Як зазначає позивач, відповідно до акта приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року № Д071, орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6 000 мм х 2400 мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно з п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: ліжко двоярусне - 1 шт; матрац - 2 шт; подушка - 2 шт; ковдра - 2 шт; стілець - 4 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна: 4 160,00 грн/місяць.
Зі слів позивача, відповідно до акту приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року № Д-116, орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно з п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: стілець - 8 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна - 3 850,00 грн/місяць.
Також позивач зазначає, що 11 листопада 2021 року під час проведення перевірки використання об`єктів оренди у присутності свідків, з`ясувалось, що об`єкти оренди, за місцезнаходженням об`єкта оренди, відсутні, про що було складно єдиний акт перевірки майна від 11 листопада 2021 року № 1.
Відповідно до п. 9.3 договорів оренди, орендар у безспірному порядку, згідно з додатком № 3 відшкодовує вартість такого пошкодження, знищення, втрати (викрадення) об`єкта оренди/його частин на підставі виставлених рахунків орендодавця, відповідно до діючих ринкових цін (в тому числі, витрат на ремонт, придбанням нового об`єкта оренди) або відшкодовує об`єкт оренди придбанням ідентичного.
Позивач звертає увагу на те, що згідно з умовами договорів оренди, стягненню підлягає також сума орендних платежів за користування об`єктами оренди за відповідний період за чинним договором оренди та вартість майна, яке зникло.
На виконання вказаного пункту договору оренди, 23 грудня 2021 року орендодавець направив орендарю цінний лист з рахунками відповідно до вартості об`єктів оренди, орендної плати за весь строк користування об`єктами та вартості побутового прокату майна, на який відповіді не надійшло.
У зв`язку з чим, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси та ухвалити рішення про стягнення заборгованості в загальній сумі 132 790,00 грн, у тому числі: 100 000,00 грн - вартість об`єктів оренди, 12 480,00 грн та 11 550,00 грн (вартість прокату (оренди)), 8 760,00 грн (вартість обладнання).
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ФОП ОСОБА_2 : 108 760,00 грн вартості об`єктів оренди та обладнання за договорами від 11 жовтня 2021 року № № Д-116, Д-071; 1 008,89 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
Не погоджуючись із рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Вважає, що рішення суду першої інстанції незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального права та прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що орендоване майно, а саме дві мобільні (інвентарні) споруди - будівельні вагончики, разом із майном, яке в них перебувало, перебувало знаходилось за адресою: м. Київ, музей Перемоги (адреса оренди), що відповідає умовам укладених договорів. 
Вказує, що цим підтверджується той факт, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо збереження ввіреного йому майна та підтверджується факт належного виконання умов договорів; внаслідок випадку, а саме, вчинення невідомими особами кримінального правопорушення орендоване майно - дві мобільні (інвентарні) споруди - будівельні вагончики, разом із майном, яке в них перебувало, з невідомих причин зникло (тобто протиправно вибуло із тимчасового, законного володіння відповідача). 
Зазначає, що цей випадок підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстрованим кримінальним провадженням за номером 12023105060000197.
Крім того, сам позивач у поданій ним позовній заяві стверджує про те, що стався випадок крадіжки.
Вказує, що у незаконному вибутті з володіння відповідача орендованого майна відсутні його вина (умисел чи необережність).
Посилається на ст. 617 ЦК України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У жовтні 2023 року ФОП ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договори оренди № Д-116, № Д-071.
Положеннями п.п. 1.1, 1.2 цих договорів передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування (оренду) об`єкт оренди.
Об`єкт оренди - мобільні (інвентарні) споруди, які передаються за цим договором. Комплектність, склад, технічні характеристики (інші особливості) об`єкта оренди зазначаються в актах приймання-передачі, які є додатками до цього договору, його невід`ємними частинами.
Зі змісту акту приймання-передачі до договору від 11 жовтня 2021 року № Д-116 вбачається, що орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно з п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: стілець - 8 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна - 3 850,00 грн/місяць.
З акту приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року до договору № Д-071 вбачається, що орендар орендодавець передав, а орендар отримав у тимчасове оплатне користування, згідно з п. 1.4 договору, як додаткову послугу побутового прокату об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно з п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: ліжко двоярусне - 1 шт; матрац - 2 шт; подушка - 2 шт; ковдра - 2 шт; стілець - 4 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна: 4 160,00 грн/місяць.
11 листопада 2021 року, в присутності свідків складено акт перевірки майна № 1 до договорів оренди від 11 жовтня 2021 року № № Д-116, Д-071, у якому, зокрема, зазначено: дійсним актом підтверджуємо, що відповідно до пункту 7.2.2 договорів оренди № Д-116, № Д-071 від 11 листопада 2021 року, при проведенні перевірки та огляду об`єкта оренди - мобільних інвентарних споруд, розміром 6000мм х 2400мм у кількості 2 штук за актами приймання-передачі, додаток № 1 до договорів оренди № Д-116 та Д-071 від 11 жовтня 2021 року було встановлено відсутність вказаних об`єктів оренди у кількості 2 штуки та майна за місцем оренди: місто Київ, музей Перемоги, відповідно до геолокації 50.439337, 30.553655 (а. с. 28).
За цим фактом було проведено опитування орендаря - фізичну особу ОСОБА_3 , який пояснив, що об`єкти оренди - мобільні інвентарні споруди розміром 6000мм х 2400мм у кількості 2 штук разом з майном було викрадено.
Від підпису акту та відшкодовування вартості об`єктів оренди ОСОБА_3 відмовився.
Вартість об`єктів оренди, які зникли: 50 000,00 грн х 2 шт. = 100 000,00 грн.
Майно, що зникло: ліжко двоярусне - 1 шт., матрац - 2 шт., подушка - 2 шт., ковдра - 2 шт., стіл - 2 шт., стілець - 12 шт., обігрівач - 2 шт.
Зі змісту рахунку на оплату від 01 жовтня 2021 року № 347, покупець ФОП ОСОБА_2 ; постачальник: ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що покупець придбав: 15 ліжок двоярусних за ціною 2 900,00 грн/шт на загальну суму 43 500,00 грн; 20 подушок за ціною 40 грн/шт на загальну суму 800,00 грн; 20 ковдр за ціною 40 грн/шт на загальну суму 800,00 грн; 20 матраців за ціною 150 грн/шт на загальну суму 800,00 грн; 50 стільців за ціною 300,00 грн/шт на загальну суму 15 000,00 грн; 10 обігрівачів за ціною 900 грн/шт на загальну суму 9 000,00 грн (а.с. 45).
Також позивач до позовної заяви долучив лист щодо виконання умов договорів оренди від 11 жовтня 2021 року № № Д-116, № Д-071 (а. с. 29) з рахунками на оплату, адресовані відповідачу, з описом вкладення (а. с. 31), накладною Акціонерного товариства «Укрпошта» (а.с. 32), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_2 (а. с. 46-47).
Відповідачем до відзиву долучено, зокрема, копію ухвали Печерського районного суду м. Києві від 07 лютого 2023 року у справі № 757/3375/23-к (а. с. 84-85), якою зобов`язано компетентних посадових осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_1 від 10 січня 2023 року та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12023105060000197 від 18 квітня 2023 року за ст. 356 КК України (а. с. 83).
 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що в договорах оренди сторони погодили, що у випадку пошкодження (фізичного знищення) об`єкта оренди, орендарем чи третіми особами, його втрати (викрадення) чи його частин, відповідач у безспірному порядку має відшкодувати позивачу протягом 10 днів від дати події, збитки на підставі виставленого рахунку позивача, відповідно до цін, які узгоджені в додатках до даних договорі або вартості об`єкта оренди, а тому дана вимога підлягає задоволенню.
Оскільки суми, пред`явлені позивачем до стягнення, нараховані за період, коли майно не використовувалось відповідачем (щодо чого обидві сторони не заперечують), то вимоги про стягнення таких сум задоволенню не підлягають.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
 
За змістом п. 1 ч. 2 зазначеної статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
З огляду на ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
 
З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).
 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять відомостей оспорення чи визнання недійсними договорів №№ Д-116, Д-071, укладених між сторонами у справі.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) дійшла висновку, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у пунктах 9.3 договорів оренди від 11 жовтня 2021 року № Д-116, № Д-071 сторони погодили, що у випадку пошкодження (фізичного знищення) об`єкта оренди, орендарем чи третіми особами, його втрати (викрадення) чи його частин, орендар у безспірному порядку відшкодовує орендодавцю протягом 10 днів від дати події, збитки на підставі виставленого рахунку орендодавця, відповідно до цін, які узгоджені в додатку № 2 до даного договору або вартості об`єкта оренди.
Актом приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року до договору № Д-071 підтверджується, що орендар орендодавець передав, а орендар отримав у тимчасове оплатне користування, згідно з п. 1.4 договору, як додаткову послугу побутового прокату об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно з п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: ліжко двоярусне - 1 шт; матрац - 2 шт; подушка - 2 шт; ковдра - 2 шт; стілець - 4 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна: 4 160,00 грн/місяць.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість викраденого майна, за актом приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року до договору № Д-071 становить 55 460,00 грн з розрахунку: 50 000,00 грн (мобільна інвентарна споруда) + 2 900,00 (двоярусне ліжко) + 300,00 грн (2 матраца) + 80 грн (2 подушки) + 80 грн (2 ковдри) + 1 200,00 грн (4 стільця) + 900,00 грн (обігрівач).
Також актом приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року № Д-116 підтверджується, що орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: стілець - 8 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна - 3 850,00 грн/місяць.
Таким чином, вартість викраденого майна, за актом приймання-передачі від 11 жовтня 2021 року до договору № Д-116 становить 53 300,00 грн з розрахунку: 50 000,00 грн (мобільна інвентарна споруда) + 2 400,00 грн (8 стільців) + 900,00 грн (1 обігрівач).
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення вартості об`єктів оренди та вартості обладнання в загальній сумі 108 760,00 грн підлягають задоволенню, є обґрунтованими.
При цьому, апеляційний суд вважає правильним висновки суду першої інстанції про те, що виходячи з 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Тобто, суми, пред`явлені позивачем до стягнення, нараховані за період, коли майно не використовувалось відповідачем (щодо чого обидві сторони не заперечують), а тому вимоги про стягнення таких сум задоволенню не підлягають.
Крім того, правильним є висновок суд першої інстанції про те, що вартість прокату (оренди) не можна вважати збитками ФОП ОСОБА_2 , оскільки ця вартість є договірним зобов`язанням сторін.
Проте в силу імперативних приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплачувати орендну плату за весь час, протягом якого орендне майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо збереження ввіреного йому майна та належно виконав умови договорів, а у незаконному вибутті з володіння відповідача орендованого майна відсутні його вина (умисел чи необережність), є неприйнятними, оскільки умовами договорів оренди було передбачене, що у випадку пошкодження (фізичного знищення) об`єкта оренди, орендарем чи третіми особами, його втрати (викрадення) чи його частин, орендар у безспірному порядку відшкодовує орендодавцю збитки.
Крім того, відповідач не довів наявності підстав для застосування ст. 617 ЦК України та звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема того, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       В.І. Олійник
 
                                                                                                 Л.П. Сушко