ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року	Львів	Справа № 500/5929/23 пров. № А/857/165/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Пославському Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року (суддя Осташ А.В., ухвалену в м. Тернопіль, повний текст складено 19.12.2023) у справі № 500/5929/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
                                                         ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив: 
Визнати протиправним та скасувати накази Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5 «Про затвердження структури та штатної чисельності», яким затверджено структуру перейменованого Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині функціонування Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано- Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції від 23.08.2023 № 1344/к «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.08.2023 №3072/03 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2023 №1344/к «Про звільнення».
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 43316386) індекс 76018 м:. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11.
Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДОПОУ 43316386) індекс 76018 м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25 серпня 2023 року.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказів Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5, залишено без  розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити строк щодо оскарження наказів Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5 «Про затвердження структури та штатної чисельності», в частині Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки діям відповідача, що надсилаючи попередження про звільнення від 13.01.2023 та попереджаючи про його наступне звільнення в строки встановлені чинним законодавством, а в подальшому надсилання листів про зайняття посади від 24.02.2023, 25.05.2023 та 09.08.2023 (що не передбачено чинним законодавством) та встановлюючи п`ятиденний строк для подачі заяви про переведення на одну із запропонованих посад, протягом 225 днів не приймав рішення щодо його звільнення з займаної посади, що знаходиться в причинно наслідковому зв`язку із строками на оскарження вказаних наказів. Вважає, необґрунтованими та безпідставними висновки суду першої інстанції про певну непослідовність в його твердженнях щодо його необізнаності про існування наказів від 07.10.2022 року, 23.11.2022 та 23.12.2022 оскільки в позовній заяві ним зазначалося про те, що йому не відомо про зміст вказаних наказів, оскільки відповідач вказані накази йому до відома не доводив та з вказаними наказами його не ознайомлював. Вважає, що висновки суду першої інстанції про те що ним не вживались жодних дій для ознайомлення з розпорядчими документами, які стосуються реорганізації є необгрунтованими, безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Вважає, що порушення, які допущенні відповідачем при прийняті наказів від 07.10.2022 року, 23.11.2022 та 23.12.2022 про затвердження структури та штатної чисельності в частині функціонування Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, мають триваючий характер.
Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції у відзиві на апеляційну скаргу ухвалу суду першої інстанції вважає законною та просить залишити її без змін.
В судовому засіданні представник відповідачів вимоги апеляційної скарги заперечив, просив таку відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Апелянт, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.
Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє, оскільки стороною не надано доказів його обгрунтування.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що для позовних вимог щодо скасування наказів Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5  встановлено загальний - шестимісячний строк  для звернення до суду. 
Апелянт вважає, що початковою датою для обчислення строку звернення до суду є 3 жовтня 2023 року - день його ознайомлення із змістом оскаржуваних наказів.
Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 640/25034/19 встановив, що є днем, коли особа дізналася про порушення свого права. 
Так, Верховний Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому “повинна” слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 повинен був дізнатися про порушення своїх прав оскаржуваними наказами Міністерства юстиції України від 07.10.2022 №437/к, від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5 ще 13 січня 2023 року при отриманні першого попередження про звільнення. 
Як видно зі змісту вказаного попередження, яке надіслане на електронну пошту позивача, у ньому повідомляється, що скорочення посади яку позивач обіймав до звільнення проводиться саме у зв`язку із затвердженням структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а в дужках міститься посилання на накази Мін`юсту на підставі яких такі реорганізаційні зміни проводяться. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачу який на той час обіймав посаду  керівника управління не могло не бути відомо про реорганізаційні зміни, що проводились в структурі Міністерства юстиції України. Окрім того, суд враховує ту обставину, що  позивач в адміністративному позові не зазначає про те, що йому не  було відомо про  наказ від 07.10.2022 №437/к. Натомість у заяві про збільшення позовних вимог від 08.10.2023 він уже вказує про те, що він тільки з відзиву  дізнався, що наказ від 07.10.2022 №437/к втратив чинність на підставі наказу від 23.11.2022 №5225/5, а також дізнався про наказ від 23.12.2022 №5794/5. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що такі твердження позивача вказують на певну непослідовність у його висловлюваннях, що тільки з 03.10.2023 йому стало відомо про оскаржувані  накази Мін`юсту. По-перше всі накази, а саме:  від 07.10.2022 №437/к, від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5 стосуються одного питання - затвердження структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно про ці накази згадувалось у кожному з попереджень позивача про наступне звільнення: 13.01.2023, 24.02.2023, 25.05.2023 та 09.08.202. По-друге: позивач як особа, з великим досвідом роботи в системі органів юстиції, не міг не знати, що для певних структурних змін в системі органів управління повинні видаватися відповідні розпорядчі документи, яким в даному випадку і були оскаржувані накази.
Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме з 13 січня 2023 року слід обчислювати сплив строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування наказів Мін`юсту від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5. Закінчення шестимісячного строку звернення до суду припадає на 14 липня 2023 року. З вищенаведеними позовними вимогами  до суду позивач звернувся 08.10.2023, а відтак з пропуском строку звернення до суду.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач у заяві про поновлення строку звернення не наводить жодних обставин які б свідчили про поважність причин для поновлення пропуску строку звернення до суду. Посилання позивача на неможливість ознайомлення зі змістом наказів, свідчить про те, що позивач вкотре стверджує що він не пропустив строк звернення до суду, проте ця обставина жодним чином не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Поряд з цим, виключними підставами для визнання судом поважних причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Зважаючи на все вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що до суду позивач звернувся з порушенням строку звернення та не навів  причин пропуску строку звернення до суду (підтверджених доказами), які б судом могли бути визнані поважними.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції підставно залишено позов без розгляду  в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказів Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5, на підставі ч.3 ст.123 КАС України.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 
                                                             ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №500/5929/23 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 29.04.2024