РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2024 року 
м. Рівне
Справа № 569/22566/23
Провадження № 22-ц/4815/372/24
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В.,
суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач), діючи через свого представника адвоката Шевчука В., звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі відповідач), в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 50 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.
Позов мотивований надмірною тривалістю кримінального провадження, неефективністю досудового розслідування, що призвели до моральних страждань позивача як потерпілого у розмірі 50000 грн.
Рішенням Рівненського міського суду від 12 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн.. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Рівненській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, як мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав доведеними в поданій апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.
Зазначає, що відшкодування шкоди здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.
Вказують на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодного судового рішення яким би було визнано бездіяльність слідчого при розслідуванні кримінального провадження.
Вважають, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, матеріали справи не містять доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю.
У матеріалах справи наявна копія ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 29.06.2023 у справі № 558/222/23 щодо розгляду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 42017181100000067, внесеному до ЄРДР 12.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Згідно змісту даної ухвали будь-яких порушень з боку слідчого судом не встановлено, а навпаки зазначено, що для встановлення особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення проведено ряд слідчих дій.
Вважають, що саме даною ухвалою підтверджується факт відсутності з боку працівників поліції незаконних дій чи бездіяльності, а отже і відсутній факт завдання позивачу будь-якої шкоди.
При цьому, не зрозумілою лишається позиція позивача враховуючи той факт, що він та його представник підтримали клопотання прокурора, щодо закриття кримінального провадження.
Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних доказів того, що йому завдано моральну шкоду, в чому проявилися наслідки такої шкоди, з яких розрахунків він виходив при обрахунку розміру заподіяної моральної шкоди, тому відсутні підстави, передбачені законом для стягнення моральної шкоди.
Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені апелянтом доводи, вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що слідчим відділенням поліції № 1 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненської області проводилося досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017 року за № 42017181100000067, в якому ОСОБА_1 мав статус потерпілого (а.с. 9). 
16.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Рівненської області з скаргою, в якій просив вжити заходів щодо дотримання слідчим розумних строків по розслідуванню кримінального провадження, вирішити питання щодо розгляду клопотань про призначення експертизи, допиту свідків та письмового інформування про результати проведення досудового розслідування та зобов`язати слідчого провести розслідування кримінального провадження у розумні строки (а.с. 5). 
Заява ОСОБА_1 була скерована до Дубенської місцевої прокуратури, яка в подальшому її скерувала до Млинівського відділення поліції Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненської області, що стверджується супровідним від 23.07.2018 року № 34/1 – 18 р. (а.с. 6).
20.12.2018 року представник потерпілого звернувся до начальника Млинівського відділення Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненської області у відповідності до Закону України "Про звернення громадян", в якому просив повідомити про результати перевірки скарги ОСОБА_1 від 16.07.2018 року і суть прийнятого по ній рішення (а.с. 7).
Відповідно до відповіді начальника слідчого віддлення Млинівського відділення Дубенського відділу поліції від 28.12.2018 року № Ш-155/210/02-2018 повідомлено представника ОСОБА_2 про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи та задоволено клопотання про допит свідків. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 16.07.2018 року слідчому ОСОБА_3 суворо вказано на необхідність дотримання розумних строків та активізації досудового розслідування (а.с. 8).
Слідчим було відпрацьоване доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, яке в подальшому виконане не було, а тому 15.01.2020 року ОСОБА_4 звернувся до Дубенської місцевої прокуратури зі скаргою, в якій просив вжити заходів щодо дотримання слідчим розумних строків по розслідуванню кримінального провадження та вирішити питання щодо розгляду клопотань про допит свідків від 06.08.2019 року та результати розгляду клопотання про письмове повідомлення про результати розгляду клопотання про допит свідків від 21.05.2018 року (а.с. 9).
06.02.2020 року з Дубенської місцевої прокуратури Тарасюком отримана відповідь, зі змісту якої слідує, що постановою процесуального прокурора постанову слідчого про закриття кримінального провадження була скасована, а слідчому надані письмові вказівки щодо проведення конкретних слідчих (розшукових) дій з встановленням строку їх виконання (а.с. 10).
З матеріалів справи суд встановив, що ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29.06.2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017 року за № 42017181100000067 закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 13, 14).
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (ст.ст.1173 та 1174 цього Кодексу).
Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Результат системного аналізу вказаних вище норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.
Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року по справі № 520/3307/16-ц, від 25 липня 2018 року по справі № 638/6944/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначала, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду: від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18), від 03 листопада 2021 року у справі № 335/12338/19 (провадження № 61-18525св20), та інших.
Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади.
Позивач в обґрунтування факту заподіяння йому шкоди зазначив про неотримання ним ефективного засобу юридичного захисту. Така шкода завдана внаслідок протиправних дій уповноважених органів, які виражені у бездіяльності, яка в свою чергу продовжувалась протягом тривалого часу, що спричинило йому відповідні наслідки.
Факт бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України підтверджується наведеними вище скаргами потерпілого та результатами розгляду таких скарг, зокрема вказівками про дотримання строків кримінального провадження, скасуванням постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
При цьому слід враховувати, що досудове розслідування тривало починаючи з 2017 року та було закрито ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29.06.2023 року на підставі того, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Колегія суддів вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму та емоційному напруженню у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, невизначеністю, до того ж неотриманням ефективного захисту після майже 6 років досудового розслідування. 
У рішеннях ЄСПЛ неодноразово було застережено, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства.
За наведеного апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення з державного бюджету моральної шкоди, яка була завдана позивачу органом досудового розслідування, а визначений розмір 10000 гривень відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість. 
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :                                                                Боймиструк С.В.

Судді :                                                                        Гордійчук С.О.

                                                                               Шимків С.С.