ПОСТАНОВА 
іменем України

28 травня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/1061/23
провадження № 22-ц/4809/662/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка С.І.     

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2023 року у складі судді Гармаш Т.І.,
ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання транзакції щодо переказу коштів нечинною та зобов`язання повернути кошти.
В обґрунтування позову вказала, що  вона має відкритий банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк». 15 січня 2023 року з карткового рахунку в рахунок кредитних коштів були списані грошові кошти у сумі 32000 грн. 16 січня 2023 року вона звернулась до відділення поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до ЄРДР за ч.4 ст.185 КК України. Станом на день подачі позову досудове розслідування триває, підозри жодній особі не пред`явлено, позивачку визнано потерпілою. Незважаючи на факт незаконного списання коштів, а саме їх викрадення з банківського рахунку № НОМЕР_1 , АТ КБ «Приватбанк» здійснює нарахування відсотків за використання кредитних коштів та нарахування штрафних санкцій за їх використання. 26 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк» та повторно повідомила вказану інформацію. Також у вказаній заяві до АТ КБ «Приватбанк» було викладено прохання позивача про припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком НОМЕР_1 (договір №SAMDNWFC 000820040571) у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження. Вказала. що 15 січня 2023 року невідомою особою був встановлений кредитний ліміт у сумі 40000 грн та цього ж дня невідома особа в умовах воєнного стану таємно викрала з картки універсальної АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) грошові кошти в сумі 32000 грн. Вона довідалась про даний факт 15 січня 2023 року шляхом отримання на фінансовий номер телефону НОМЕР_4 смс-повідомлення про списання з її банківського рахунку № НОМЕР_5 грошових коштів у сумі 32000 грн, внаслідок чого вона негайно звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з телефонним дзвінком на «гарячу лінію» банку «3700» та повідомила про факт проведення незаконних операцій, оскільки вона не здійснювала встановлення кредитного ліміту та операції переказу коштів, згоди на них не надавала та про причини списання вищевказаних коштів їй нічого не відомо. Також вона заблокувала банківську картку, з якої було здійснено незаконне списання коштів. 16.02.2023 вона отримала письмову відповідь від АТ КБ «Приватбанк», в якій вказано, що 15 січня 2023 року з рахунку ОСОБА_1 був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу були коректно введені номер картки ОСОБА_1 , термін її дії та CW2 код та після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий номер телефону. Щодо призупинення нарахування відсотків АТ КБ «Приватбанк» також відмовлено, посилаючись на укладення кредитного договору та неможливість встановлення одній особі більш сприятливих умов ніж іншій за аналогічними договорами. Також банком надано пораду у випадку впевненості в шахрайських діях звернутися до правоохоронних органів. Однак вона вже звернулася до правоохоронних органів, про що повідомила АТ КБ «Приватбанк», також вона не встановлювала кредитний ліміт та відповідно не укладала кредитний договір особисто, дані дії вчинені без її відома. Вона не здійснювала операції переказу 15 січня 2023 року у сумі 32000 грн та не підтверджувала відповідну транзакцію, а довідалася про факт її вчинення вже шляхом отримання смс-повідомлення про списання коштів з рахунку № НОМЕР_5 . Також вона не вчиняла жодних дій щодо розголошення пін-коду, індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію - дане посилання є лише припущенням банку, яке нічим не обґрунтовано, а тому не має нести відповідальність за незаконні операції.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати операцію щодо встановлення кредитного ліміту у сумі 40 000,00 грн. на картковому рахунку № НОМЕР_2 (ІВАN № НОМЕР_5 ) нечинною; визнати транзакцію щодо переказу 15.01.2023 року грошових коштів в сумі 32000,00 грн. з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 нечинною; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 32000,00 грн шляхом відновлення їх на банківському рахунку № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), що нараховані АТ КБ «Приватбанк» за використання кредитного ліміту на банківському рахунку № НОМЕР_1 , що виникли внаслідок вчинення нечинної операції переказу 32000,00 грн 15.01.2023 та повернути кошти, що були списані з карткових рахунків ОСОБА_1 (картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_6 ) в рахунок автоматичного погашення заборгованості, шляхом їх відновлення на відповідних карткових рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_6 .
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано операцію щодо встановлення кредитного ліміту у сумі 40000 грн на картковому рахунку № НОМЕР_2 (ІВАN № НОМЕР_5 ) нечинною. Визнано транзакцію щодо переказу 15 січня 2023 року грошових коштів в сумі 32000 грн з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 нечинною. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 32000 грн шляхом відновлення їх на банківському рахунку № НОМЕР_1 . Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), що нараховані АТ КБ «Приватбанк» за використання кредитного ліміту на банківському рахунку № НОМЕР_1 , що виникли внаслідок вчинення нечинної операції переказу 32000 грн 15 січня 2023 року та повернути кошти, що були списані з карткових рахунків ОСОБА_1 (картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_6 ) в рахунок автоматичного погашення заборгованості, шляхом їх відновлення на відповідних карткових рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_6 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Посилалося на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. 
ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 15 січня 2023 року з карткового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , було  списано грошові кошти у сумі 32000 грн (оренда нерухомості ФОП ОСОБА_2 ), що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.13).
16 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до відділення поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 185 КК України. ( а.с.14).
26 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк» та повторно повідомила вказану інформацію. Також у вказаній заяві до АТ КБ «Приватбанк» було викладено прохання позивача про припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком НОМЕР_1 (договір №SAMDNWFC 000820040571) - у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження ( а.с.15).
16 лютого 2023 року банком надано відповідь про неможливість повернення коштів та припинення нарахування відсотків ( а.с.17).
Відповідно до інформації про результати перевірки про вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_1 встановлено, що о 10:22 на гарячу лінію ПриватБанка надійшов дзвінок з тел. НОМЕР_4 від клієнта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , про випуск на її ім`я невідомою особою картки та списання з неї коштів у сумі 32000 грн. Як стверджує ОСОБА_1 картку вона в ПриватБанку не оформлювала та не здійснювала платежів на суму 32000 грн. В ході проведення службової перевірки встановлено, що 15 січня 2023 року згідно логів входу без відома клієнта ОСОБА_1 був здійснений вхід в Приват 24 у 11:31 з телефону ZTE 8010|ZTE ANDROID 10 (довірений пристрій клієнта є SM-A515F|SAMSUNG ANDROID 11). Вхід у Приват 24 був здійснений з введенням логіну НОМЕР_4 , та паролем який за 15 січня 2023 року не змінювався. Об 11:32 в Приват 24 було здійснено випуск віртуальної картки № НОМЕР_8 та збільшено кредитний ліміт на суму 40000 грн. Далі о 12:15 було проведено платіж у сумі 32000 грн через LiqPay payment, отримувач ФОП ОСОБА_3  ( а.с.47-51).
В судовому засіданні суду першої інстанції був відтворений запис розмови ОСОБА_1 з працівником Call центру, яка відбувалась у присутності співробітника банку (а.с.52). 
В ході цієї розмови позивачка повідомляла, що у неї ніколи не було картки із встановленим кредитним лімітом. На запитання оператора, чи не заходила вона на якісь невідомі сайти, наприклад «допомога», вона відповіла, що перераховувала кошти на допомогу.
За клопотанням представника позивача судом були витребувані перелік документів, які б засвідчували підстави здійснення банківських операцій щодо встановлення кредитного ліміту, переказу коштів в сумі 32000 грн, нарахування відсотків та штрафних санкцій, а також інформацію про списання коштів з картки ОСОБА_1 в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості. (а.с.10,11, 67).
На запит суду першої інстанції відповідачем були надані анкети-заяви клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10 грудня 2020 року, та виписки по карткових рахунках ОСОБА_1 НОМЕР_9 за період з 15 січня 2023 року по 22 вересня 2023 року та НОМЕР_10 за період з 15 січня 2023 року по 22 вересня 2023 року (а.с.82-88).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до її карткового рахунку, робив заявку на встановлення кредитного ліміту чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 29 липня 2022 року  №164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановив обставин, якими б підтверджувалось, що у ОСОБА_1 було волевиявлення на вчинення таких банківських операцій, як встановлення кредитного ліміту у розмірі 40000 грн та переказу коштів на суму 32000 грн через LiqPay payment, отримувач ФОП ОСОБА_4 , що, зокрема, підтверджується фактом її звернення до банку, а також правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, а відтак, колегія суддів погоджується з тим, що використання кредитних коштів третіми особами (особою) шляхом їх перерахування з належного позивачці банківського рахунку відбулось не з її вини.
Відповідач не довів того, що позивач свідомо чи несвідомо сприяв незаконному використанню її авторизаційних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що посилання відповідача на ту обставину, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.
За відсутності доведеності вини ОСОБА_1 у втраті конфіденційної інформації, яка дозволяє використати кредитні кошти, відсутні також і підстави для її цивільно-правової відповідальності, тобто відсутні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню у частині зобов`язання банку повернути кредитні кошти.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню   ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03.07.2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24.07.2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01.07.2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21.04.2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07.07.2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17.12.2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13.06.2022 року у справі № 587/586/21 (провадження № 61-19319 св 21).
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що, ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків про те, що банківські операції із встановлення кредитного ліміту 40000 грн, переказу грошових коштів у сумі 32000 грн з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулися не за її розпорядженням, та що вона, як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати зазначені платіжні операції, а тому, дійсно, є підстави для задоволення позову у частині скасування відсотків, пені (штрафних санкцій), що нараховані АТ КБ «Приватбанк» за використання кредитного ліміту на банківському рахунку, що виникли внаслідок вчинення нечинної операції переказу 32000 грн 15 січня 2023 року та повернення коштів, що були списані з карткових рахунків ОСОБА_1 в рахунок автоматичного погашення заборгованості, шляхом їх відновлення на відповідних карткових рахунках.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. 
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2023 рокузмін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді        C.М. Єгорова
               
       О.Л.Карпенко