Дата документу 19.06.2024 Справа № 317/927/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 317/927/23         Головуючий у 1-й інстанції: Ачкасов О.М.
Провадження № 22-ц/807/1054/24         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 червня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,  Камалової В.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Виконавчий комітет Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення боргу кредитором спадкодавця, - 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, як уточнив у квітні 2023 року, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору №ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 року ОСОБА_4 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, та отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням 24 травня 2027 року. 
Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_4 кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. 

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

На момент смерті у ОСОБА_4 виникла заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у сумі 20601. 63 доларів США ( заборгованість за тілом кредиту), яка була стягнута із спадкоємців померлого заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року, а саме з ОСОБА_5 .. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» у сумі 20601. 63 доларів США з кожного по 6867, 32 доларів США з кожного.

Позивач вважає, що він має право на стягнення із спадкоємців 3% річних на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України нарахованих за період з 08 грудня 2018 року по 08 грудня 2021 року за невиконання грошового зобов`язання від суми заборгованості 20601.63 доларів США, що становить 1855, 87 доларів США. 

З огляду на зазначене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 року за період з 08 грудня 2018 року по 08 грудня 2021 року у розмірі 1 855,87 доларів США , яка нарахована на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2024 року скасувати та постановити нове яким позовні вимогу Банку задовольнити у повному обсязі. Стягнути солідарно з відповідач судові витрати. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи не врахував, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних за ст.625 ЦК України є правомірними. Подавши позов, Банк пред`явив до позичальника вимогу згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, і з цього моменту права та інтереси Банку забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у справі №317/4108/18 було задоволено позов банку до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPV0G100000174 у розмірі 20601,96 доларів США по 6867,32 дол. США з кожного,яке постановою Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року скасоване, а в задоволенні позову відмовлено. Проте Постановою Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №317/4108/18 постанову Запорізького апеляційного суду від 19.09.2023 скасовано справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою апеляційного суду про доставку судової повістки в його електронний кабінет (т. 3 а.с. 180) до апеляційного суду не з`явився.

На адресу апеляційного суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку ( т. 3 а.с. 184-188).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що  Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справ, останній  реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд  зважаючи на вказане, у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України  ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності АТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеністю позивачем своїх позовних вимог, враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 , відповідачами спадщина оформлена не була, майно не успадковане, не встановлена його вартість, тощо, зокрема, є постанова Запорізького апеляційного суду, яка набрала законної сили, та якою було відмовлено позивачеві у позові з аналогічних підстав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 , укладено кредитний договір № ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 року, згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму заборгованості з кінцевим терміном повернення 24 травня 2027 року ( т. 1 а.с17-19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 25 лютого 2013 року.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 становить 65688,76 доларів США, яка складається з наступного: 20601,96 дол. США – заборгованість за кредитом, 15463,19 дол. СЩА – заборгованість за відсотками, 2727,98 дол. США – заборгованість з комісії, 26895,63 дол. США – заборгованість з пені, що вбачається з розрахунку заборгованості ( т. 1 а.с. 9-16).

Згідно з розрахунком заборгованості за тілом кредиту та нарахованих 3% річних за період з 08.12.2018 по 08.12.2021 , становить 1855,87 доларів США – 3% річних від заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20601. 96 доларів США, який було додано позивачем до уточненої позовної заяви від 24 квітня 2024 року ( т. 2 а.с. 117-120).

11 вересня 2020 року до Запорізької районної державної нотаріальної контори позивачем було направлено претензію кредитора.

На претензію кредитора від 09 жовтня 2020 року за №1029/02-14, Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, була надана відповідь, відповідно до якої претензія кредитора була зареєстрована за №1909/02-14, спадкова справа №177 за 2013 рік.

13 травня 2021 року позивачем на адресу відповідачів було направлено листи – претензії щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

Згідно реєстру поштових відправлень, 24 травня 2021 року листи-претензії були направлені відповідачам.

Відповідно до копії спадкової справи №177 за 2013 рік, яка була відкрита Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 17 квітня 2013 року, після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після його смерті, до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 від себе особисто, ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 
07 серпня 2013 року спадкоємиці ОСОБА_1 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 32490415 від 06 березня 2023 року та номер інформаційної довідки 347025551 від 19 вересня 2023 року, з яких вбачається, що за життя, ОСОБА_4 належали житлові будинки, що розташовані за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року було задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором кредитним договором №ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 року у розмірі 29601, 96 доларів США з кожного по 6867, 32 доларів США , вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства КБ « ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення із спадкоємців померлого ОСОБА_4 на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, нарахованих за період з 08.12.2018 по 08.12.2021, що становить 1855,87 доларів США за невиконання, на думку банку грошового зобов`язання, яке становить 29601, 96 доларів США та підтверджено заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
         Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
        Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Основною метою правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тіж особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.
Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.
Отже, у спадкоємців у силу положень статті 1282 ЦК України із прийняттям спадщини виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини.
          За змістом частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, а тому таке зобов`язання спадкоємців може бути грошовим. 
         Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2019 року в справі № 640/6274/16, від 22 листопада 2023 року в справі № 296/10420/21 звертав увагу, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
          чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
         коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
         при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
         при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
         Отже, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
        Судом першої інстанції витребувано у Запорізькій районній державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведену щодо майна померлого ОСОБА_4 , відповідно до якої із заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_1 , та малолітні дочки ОСОБА_5 і ОСОБА_2 в інтересах яких діяла їх матір – ОСОБА_1 . 
         Крім того, у матеріалах справи є претензія від 31 травня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк», яке просило включити свої кредиторські вимоги в спадкову масу, про що нотаріусом повідомлено спадкоємців.
        Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори від 07 серпня 2013 року відмовлено  ОСОБА_1  у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого  ОСОБА_4   на житловий будинок на  АДРЕСА_1 , через ненадання нотаріусу правовстановлюючого документа на будинок. 
Згідно принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у статтях 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, - доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
        Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.
  Крім того,  у заявах нотаріусу від 17 квітня 2013 року про прийняття спадщини  ОСОБА_1  зазначала, що до складу спадкового майна після смерті   ОСОБА_4   входять житлові будинки  АДРЕСА_3 . 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у даній справі необхідно встановити, чи входило до складу спадщини зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України, коли виникає обов`язок спадкоємців із повернення боргу спадкодавця, оскільки це має значення для визначення строку виконання зобов`язання, відповідно і початку відліку строку прострочення виконання зобов`язання, з яким закон пов`язує настання відповідальності за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України.
До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 564/721\16-ц, провадження № 61-1654 св19.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що за життя ОСОБА_4 , АТ КБ «ПриватБанк» не звертався до суду з позовом до останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 року. Судове рішення щодо цього питання відсутнє.
Водночас, як зазначено вище, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у справі № 317/4108/18 було задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до спадкоємців ОСОБА_4 .. Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPV0G100000174 від 23 травня 2007 року у розмірі 29601, 96 доларів США з кожного по 6867, 32 доларів США , вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді зазначеної справи про перегляд заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року, апеляційним судом у постанові від 29 травня 2024 року було встановлено, що з «висновку про ринкову вартість нерухомого майна, виконаних суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , дата оцінки – ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії – шість місяців з дня дати оцінки, які прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, вбачається, що величина ринкової вартості об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_2 , становить 164 512 грн. 00 коп. (без ПДВ); величина ринкової вартості об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_1 , становить 263 352 грн. 00 коп. (без ПДВ). Таким чином, як встановлено судом апеляційної інстанції, загальна вартість спадкового майна, яка складається з вартості двох будинків становить 427 864 грн. (164 512 грн. 00 коп. + 263 352 грн. 00 коп.).

Кредитор у строки, визначені ст. 1281 ЦК України, звернувся з претензією до нотаріуса, довів наявність боргу у спадкодавця.

Отже, виходячи з викладених обставин, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , саме вони і мають відповідати за вимогами кредитора спадкодавця, але в межах вартості майна одержаного у спадщину, вартість якого становить 427 864 грн. Визначаючи розмір стягнення колегія суддів констатує, що вимога заявлена в іноземній валюті. Станом на день ухвалення цієї постанови офіційний курс НБУ становить 40,3958 грн. за 1 дол. США.
Таким чином, оскільки вартість спадкового майна становить 427 864 грн., оскаржуване заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року слід змінити, зменшити з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_7 суму заборгованості за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 року з 20 601,96 доларів США до 10 591 доларів США 79 центів США що становить 427 864 грн. 00 коп. (по курсу НБУ станом на 29.05.2024 року 1 дол. США = 40,3958 грн.), тобто по 3 530 доларів США 60 центів США з кожного з відповідачів» .

З огляду на зазначене, та враховуючи, що саме з набуттям законної сили постанови Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2024 року у справі № 317/4108/18 у спадкоємців виник обов`язок із повернення боргу спадкодавця в межах вартості спадкового майна одержаного у спадщину, вартість якого становить 427 864 грн, відповідно і початок відліку строку прострочення виконання зобов`язання для спадкоємців ОСОБА_4 починається з 29 травня 2024 року, з яким закон пов`язує настання відповідальності за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України.
 Проте, в позовній заяві у даній справі АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідачів (спадкоємців ОСОБА_4 ) на користь банку заборгованість, на підставі статті 625 ЦК України 3% за період з 08 грудня 2018 року по 08 грудня 2021 року у розмірі 1 855,87 доларів США, тобто, коли у спадкоємців ще не виник обов`язок із повернення боргу спадкодавця, відповідно і початок відліку строку прострочення виконання зобов`язання для спадкоємців ще не настав.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та прийшов до помилкового висновку відмовляючи у задоволенні позову з підстав того, що спадкоємцями не була оформлена спадщина, майно не успадковане, не встановлена його вартість тощо.

З огляду на зазначене, оскаржуване судове рішення не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, тобто у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити з підстав зазначених в мотивувальній частині цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2-18 року у справі № 444/9519/12 9 провадження № 14-10 цс1854) є необґрунтованими, оскільки встановлені судом у цій справі фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суд виходив з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Крім того, вказані висновки не суперечать висновкам цієї постанови.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення позову з тих підстав, які зазначені у ньому. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що апеляційна скарга хоча і підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні, при цьому в задоволенні позову АТ КБ « ПриватБанк» відмовлено, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2024 року у цій справі змінити, виклавши його мотивувальну  частину в редакції цієї постанови. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 червня 2024 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Кочеткова І.В.