ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
17 квітня 2024 року 
м. Київ 
 
справа № 303/1847/22 
провадження № 61-391св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , 
треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», 
 
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Собослоя Г. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної              особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-гарант»), про відшкодування шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). 
 
Свої вимоги  ОСОБА_1 мотивував тим, що 19 серпня 2020 року о 21 годині на вулиці Пушкіна у селі Залужжя Мукачівського району Закарпатської області з вини водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «VOLVO FN», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , сталася ДТП, у якій було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер  НОМЕР_3 . 
 
Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року      у справі № 557/62/21  ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
 
Згідно зі звітом автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу       від 31 серпня 2020 року вартість шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 438 716,76 грн. 
 
На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «VOLVO FN», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-гарант», що підтверджується страховим полісом № АО2823422. Поряд із цим, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року у справі № 303/7098/21 йому було відмовлено у стягненні з названої компанії страхового відшкодування з мотивів пропуску річного строку подання заяви до страховика. 
 
Вважає, що за наведених обставин саме ФОП ОСОБА_2 , як законний володілець джерела підвищеної небезпеки та роботодавець ОСОБА_3 , з вини якого сталася ДТП, має повністю компенсувати йому завдану майнову та моральну шкоду. 
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь 438 716,76 грн на відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області                від 24 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 308 716,46 грн на відшкодування шкоди,завданої внаслідок ДТП. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня     2023 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2022 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня    2023 року у складі судді Монич В. О. провадження у справі закрито. Здійснено поворот виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області               від 24 листопада 2022 року. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 342 984,33 грн, у порядку повороту виконання вказаного судового рішення. 
 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначені  ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог обставини вже були предметом судового розгляду у справі № 303/7098/21 за його позовом до ТДВ «СК «Альфа-гарант», ФОП ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 19 серпня              2020 року о 21 годині. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову відмовлено. 
 
Таким чином, оскільки існує таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то провадження у цій справі підлягає закриттю згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
 
Вирішуючи питання про поворот виконання скасованого заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2022 року, яким стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 308 716,46 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 3 087,18 грн судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що 20 березня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 у зв`язку з фактичним виконанням боржником ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі вказаного рішення суду. 
 
За своєю суттю поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. 
 
Зважаючи на викладене, а також ураховуючи те, що провадження у цій справі підлягає закриттю, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача стягнуті з нього грошові кошти за скасованим судовим рішенням. 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що спори між тими самими сторонами не вважаються тотожними, якщо змінилися предмет або підстава позову. При цьому питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає сторонам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для закриття провадження у справі. 
 
Порівнюючи підстави обох позовів, апеляційний суд вказав, що позов у цій справі поданий позивачем з інших підстав та з іншими сторонами. 
 
Зокрема, у цій справі ОСОБА_1 просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 438 716,76 грн на відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди з посиланням на статті 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та з тих мотивів, що стягнення страхового відшкодування з ТДВ «СК «Альфа-гарант» неможливе у зв`язку з неподанням ним до названої компанії відповідної заяви протягом одного року, але у межах загальної (трирічної) позовної давності. 
 
Натомість зі змісту рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021року у справі № 303/7098/21, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_1 подав позов до ТДВ «СК «Альфа-гарант» та ФОП ОСОБА_2 , у якому він просив стягнути з ТДВ «СК «Альфа-гарант» страхове відшкодування у розмірі 128 000,00 грн, а з ФОП ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, і страховою виплатою у сумі 310 716,76 грн, з посиланням на Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Тобто, позов у справі № 303/7098/21 подано до двох відповідачів та з інших підстав. 
 
Таким чином, підстави позову і сторони у цій справі та у справі № 303/7098/21, у якій ухвалено судове рішення від 15 листопада 2021 року, з урахуванням їх змісту, не збігаються і не є тотожними. За наведених обставин суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
У січні 2024 ФОП ОСОБА_2  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 листопада   2023 року, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області                від 10 травня 2023 року залишити в силі. 
 
Касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2  подано на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України і мотивовано тим, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року у справі № 303/7098/21 ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому суд першої інстанції правильно закрив провадження у цій справі згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 
 
Апеляційний суд безпідставно не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15, за змістом яких «під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача» та у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 про те, що «принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». 
 
Предметом спору як у справі № 303/7098/21, так і у цій справі є відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Отже, ОСОБА_1 звертався з вимогами до відповідача, які вже були предметом судового розгляду та за наслідками яких є судове рішення, що набрало законної сили. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2024 рокувідкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. 
 
19 березня 2024 року справа № 303/1847/22 надійшла до Верховного Суду. 
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
Встановлено, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа № 303/7098/21 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-гарант», ФОП ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 19 серпня 2020 року о 21 годині. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову відмовлено (том 1    а. с. 95-97). 
 
Зі змісту рішення суду першої інстанції у справі № 303/7098/21 вбачається, що позивач посилався на положення Закону № 1961-IV та статтю 1194 ЦК України і просив стягнути із ТДВ «СК «Альфа-гарант» страхове відшкодування у розмірі 128 000,00 грн, а з ФОП ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, і страховою виплатою у сумі 310 716,76 грн. 
 
Звертаючись у березні 2022 року до суду з цим позовом,  ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на свою користь 438 716,76 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. На обґрунтування правових підстав цього позову позивач посилався на статті 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України (том 1 а. с. 1-3). 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 15 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. 
 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»). 
 
ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ            від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»). 
 
Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 
 
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. 
 
Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої, частин другої та третьої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. 
 
Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. В розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. 
 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18), на яку посилався заявник у касаційній скарзі. 
 
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. 
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). 
 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). 
 
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. 
 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. 
 
Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. 
 
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. 
 
Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов                   (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19, провадження № 61-1251св23). 
 
Звертаючись із позовом у цій справі у березні 2022 року, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на свою користь 438 716,76 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись, серед іншого, на те, що стягнення страхового відшкодування з ТДВ «СК «Альфа-гарант» неможливе через пропуск річного строку подання заяви до страховика. Тому саме ФОП ОСОБА_2 , як законний володілець джерела підвищеної небезпеки та роботодавець ОСОБА_3 , з вини якого сталася ДТП, має компенсувати йому у повному обсязі завдану майнову та моральну шкоду. 
 
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив нормативно-правову кваліфікацію обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, тобто правові підстави позовуґ, - положення   статей 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України. 
 
Поряд із цим, у поданому у вересні 2021 року позові у справі № 303/7098/21 ОСОБА_1 просив стягнути із ТДВ «СК «Альфа-гарант» страхове відшкодування у розмірі 128 000,00 грн, а з ФОП ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, і страховою виплатою у сумі 310 716,76 грн. У справі № 303/7098/21 позивач визначив правовими підставами позову положення Закону № 1961-IV та статтю 1194 ЦК України. 
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року у справі № 303/7098/21, яке набрало законної сили, у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-гарант», ФОП ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено. 
 
Отже, встановивши, що у справі № 303/7098/21 та у цій справі сторони і підстави позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, а також нормативно-правова кваліфікація таких обставин, не збігаються, тоді як нетотожність хоча б одного з елементів позову не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованої особи за вирішенням спору, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження у цій справі за положеннями пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що предмет позову у справі № 303/7098/21 є тотожним заявленим позивачем вимогам в межах цієї справи, не заслуговують на увагу, оскільки підстави позовів в обох справах є різними, а нетотожність хоча б одного з елементів позову не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованої особи за вирішенням спору. 
 
Отже, встановивши правову природу правовідносин, які виникли між учасниками справи, суд апеляційної інстанції правильно виснував, що у цій справі та у справі № 303/7098/21 спори є нетотожними. 
 
Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду щодо наявності підстав для направлення цієї справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування апеляційним судом норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді: | Є. В. Петров
| А. І. Грушицький
| І. В. Литвиненко