ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
05 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 543/855/21
провадження № 61-15269св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , які діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
відповідач - акціонерне товариство «Українська Залізниця»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська Залізниця» на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 року у складі судді Грузман Т. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У вересні 2021 року  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства «Українська Залізниця» (далі - АТ «Українська Залізниця») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю.
2.            Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2018 року на залізничній колії поблизу станції Лубни потяг № 15 (локомотив ЧСА № 75) сполученням «Харків-Рахів» під керуванням машиніста ОСОБА_5 скоїв наїзд на ОСОБА_6 , який внаслідок отриманих травм помер.
3.            22 грудня 2008 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170240001595 та розпочато досудове розслідування.
4.            Постановою слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 04  червня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито.
5.            Позивачка вказувала, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_6 та внаслідок його смерті зазнала глибоких душевних страждань. Вона позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка як зараз, так і в майбутньому. Позивачка проживала разом із чоловіком упродовж 9 років, що свідчить про стійкість життєвих зв`язків між чоловіком та дружиною. Вони разом вели спільне господарство, допомагали та підтримували один одного. У шлюбі у них народилось 3 дітей, які на даний час позбавлені батьківського піклування та підтримки.
6.            У неї з`явились додаткові обов`язки по відношенню до малолітніх дітей, оскільки діти потребують все більше її догляду та допомоги. Втрата батька призвела до сильних душевних хвилювань з боку дітей. Вони стали напівсиротами, позбавлені батьківського піклування та турботи. Життя дітей непоправно змінилось, їх страждання є триваючими.
7.            Враховуючи наведене просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 400 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, а на користь трьох дітей по 450 000 грн кожному.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
8.            Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 рокустягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн; на користь ОСОБА_2 - 75 000 грн; на користь ОСОБА_3 - 75 000 грн; на користь ОСОБА_4 - 75 000,00 грн.
9.            В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
10.         Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задоволено частково.
11.         Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 року в частині розміру стягнутого на користь держави судового збору змінено, зменшено судовий збір з 4 121,25 грн до 1 781,95 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
12.         Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста неуважність ОСОБА_6 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, при цьому, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень частини другої статті 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
13.         У жовтні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Укрзалізниця».
14.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
15.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16.         У касаційній скарзі АТ «Укрзалізниця», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.
17.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 355/981/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 355/813/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 355/813/17, від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 606/1630/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
18.         Також як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.         Касаційна скарга мотивована тим, що за відсутності встановлення судом факту протиправності дій водія джерела підвищеної небезпеки, як учасника дорожньо-транспортної пригоди, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.
20.         Заявник вказує, що в ході досудового розслідування порушення працівниками залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено.
21.         Посилається на неврахування судами наявності умислу ОСОБА_6 , який розпочався з моменту наближення до залізничних колій. При цьому стан алкогольного сп`яніння, в якому він опинився зі своєї волі, не виключає усвідомлення останнім свого діяння.
22.         Вважає, що визначена судами сума відшкодування моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача, ступеню вини відповідача та відсутністю будь-яких доказів існування моральної шкоди, а також інших обставин справи.
23.         Також зазначає, що судами не надано належної оцінки доказам, наданим під час розгляду справи, щодо наявності виконавчого провадження відносно загиблого, у якому з останнього стягувались аліменти.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24.         У січні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» від ОСОБА_1 , у якому вказано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.         22 грудня 2018 року на станції Лубни пасажирський потяг № 15 (локомотив ЧСА № 75) сполученням «Харків-Рахів» під керуванням машиніста ОСОБА_5 скоїв наїзд на ОСОБА_6 , який внаслідок отриманих травм помер. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.
26.         Згідно з висновком експерта № 334-1 від 04 лютого 2019 року причиною смерті ОСОБА_6 стали несумісні з життям ушкодження - грубе зруйнування анатомічної цілісності тіла з численними переломами кісток скелету та розривами внутрішніх органів. У пункті 3.4.6 висновку детально перелічені тілесні ушкодження, які виявлені при дослідженні трупа із вказівкою на прижиттєвість отримання тілесних ушкоджень, які утворились від дії тупого предмету (предметів) або при ударі об такі, можливо при залізничній травмі, при чому у момент контакту з травмуючим об`єктом потерпілий знаходився у лежачому положенні. Тілесні ушкодження є тяжкими, які небезпечні для життя у момент їх спричинення, а у даному випадку призвели до смерті потерпілого. При судово-медичній токсикологічній експертизі крові ОСОБА_6 виявлений етиловий спирт в концентрації 2,1 проміле, що відповідно до живої особи відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
27.         За змістом інформації АТ «Укрзалізниця» № ЦЦтех-08/260 від 27 серпня 2021 року локомотив ЧС4-75 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна Залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_5 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза з 20  квітня 2007 року по даний час.
28.         Постановою слідчого від 04 червня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України, в діях машиніста ОСОБА_5 вини не встановлено.
29.         Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 14  вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . 
30.         За час перебування у шлюбі мають 3 дітей: ОСОБА_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане виконкомом Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області 04 листопада 2009 року; ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , видане 02  липня 2013 року виконкомом Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області; ОСОБА_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 , видане 03 листопада 2014 року виконкомом Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області.
Позиція Верховного Суду
31.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
32.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
33.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
34.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
35.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
36.         Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
37.         Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
38.         Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
39.         Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.
40.         Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).
41.         Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських   перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.
42.         У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19  лютого 1998 року № 54, заборонено підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.19, 2.20).
43.         Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
44.         За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
45.         Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
46.         Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
47.         Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.
48.         Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
49.         Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_6 стали травми, завдані внаслідок зіткнення з потягом, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої дружині та дітям загиблого.
50.         Доводи касаційної скарги АТ «Українська залізниця» про те, що відсутність вини відповідача унеможливлює стягнення шкоди із підприємства, є безпідставними з огляду на таке.
51.         Особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
52.         Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
53.         У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
54.         Оскільки АТ «Українська залізниця» є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, саме воно є суб`єктом, який несе відповідальність, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
55.         При визначенні розміру моральної шкоди судами правильно застосовані вказані вище норми матеріального права та обґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди.
56.         Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка, порушення укладу життя її та їх дітей. Факт загибелі ОСОБА_6 є безумовним свідченням спричинення позивачу глибоких душевних страждань.
57.         З урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, глибини та тривалості моральних страждань позивачки, її дітей, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку про наявність підстави для відшкодування моральної шкоди у визначеному ними розмірі.
58.         Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
59.         Слід враховувати, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
60.         Схожі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 243/879/23 (провадження № 61-16685св23).
61.         Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди відхиляються колегією суддів та спростовуються вищевикладеним.
62.         Посилання заявника на наявність відкритого на час дорожньо-транспортної пригоди виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з ОСОБА_6 відхиляються колегією суддів, оскільки наведене ніяким чином не спростовую обов`язку власника джерела підвищеної небезпеки відшкодувати моральну шкоду, спричинену смертю. Водночас судами під час розгляду справи враховано відсутність вини в діях працівників залізниці та те, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста неуважність ОСОБА_6 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті.
63.         Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правозастосовча практика у цій категорії справ є усталеною, так Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
64.         Разом із тим, відповідачем в силу положень частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України не надано доказів наявності в діях ОСОБА_6 умислу або наявності непереборної сили.
65.         Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 355/981/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 355/813/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 355/813/17, від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 606/1630/21, відхиляються колегією суддів, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.
66.         Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
67.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
68.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
69.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська Залізниця» залишити без задоволення.
2.            Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022  року у незміненій частині та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович