Номер провадження: 22-ц/813/1243/24 
Справа № 521/7804/20
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.
суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А., 
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року
у цивільній справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяна Іванівна, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державного реєстратора, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом приведення об`єкту до попереднього стану,

встановив:
У травні 2020 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі: ОМР звернувся до суду із позовом до УДАБК ОМР, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І., у якому просив:
- скасувати реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт, зареєстровану УДАБК ОМР за №ОД 061183311219, від 27 листопада 2018 року;
- скасувати реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт, зареєстровану УДАБК ОМР за №ОД 061191770402, від 26 червня 2019 року;
- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану ДАБК ОМР за №ОД 141183510846, від 17 грудня 2018 року;
- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану УДАБК ОМР за №ОД 141192250634, від 13 серпня 2019 року;
- скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. № 44801545 від 22 грудня 2018 року про внесення змін до запису про право власності № 28039519 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1650092151101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. № 47252882 від 07 червня 2019 року про внесення змін до запису про право власності № 28039519, щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1650092151101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. 48334036 від 21 серпня 2019 року про внесення змін до запису про право власності № 28039519 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1650092151101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- припинити право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, площею 98,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1650092151101);
- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, відповідно до технічного паспорту, виготовленого 20 вересня 2018 року ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом знесення самочинно зведеної прибудови; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що Прокуратурою Одеської області встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 631 від 21 вересня 2018 року ОСОБА_1 набуто у власність квартиру АДРЕСА_3 . 
На підставі вказаного договору та технічний паспорту, виданого ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС», відповідно до якого станом на 20 вересня 2018 року, площа квартири за вказаною адресою складала 42 кв.м., приватним нотаріусом Чернягіною Н.С. прийнято рішення № 43136933, від 21 серпня 2018 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за вказаною адресою, загальною площею 42 кв.м.
За інформацією ГУ Держгеокадастру в Одеській області, згідно наявних Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31 грудня 2012 року відомості щодо реєстрації права користування на земельну ділянку за вказаною адресою за ОСОБА_1 відсутні.
Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності, або користування на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 не зареєстровано.
Упродовж 2019 року ОСОБА_1 проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_5 під нежитлове приміщення.
У повідомленнях про початок виконання будівельних робіт №ОД 061183311219 та №ОД 061191770402 щодо «Реконструкції квартири АДРЕСА_6 », зареєстрованих УДАБК ОМР у листопаді 2018 року та червні 2019 року відповідно ОСОБА_1 внесено недостовірну інформацію щодо проведення реконструкції приміщення без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, а саме п. 13 зазначено, що інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою не зазначається у зв`язку з реконструкцією без зміни розмірів. Як наслідок недостовірна інформація також була внесена до декларацій про готовність об`єкта до експлуатації від 17 грудня 2018 року за №ОД 141183510846 та від 13 серпня 2019 року за №ОД 141192250634 .
На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції квартири АДРЕСА_5 під нежитлове приміщення №ОД 141183510846, зареєстрованої Управлінням ДАБК Одеської міської ради 17 грудня 2018 року, з зазначенням про невнесення змін до геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_4 державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. прийнято рішення №44801545 від 22 грудня 2018 року про внесення змін до запису про право власності 28039519 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1650092151101, внаслідок чого об`єкт нерухомості; квартира змінено на нежитлове приміщення та внесено зміни щодо площі об`єкту, а саме: загальну площу об`єкту збільшено з 42 кв.м. до 70,8 кв.м..
Крім того, у подальшому, на підставі технічного паспорту на групу нежитлових приміщень № НОМЕР_1 , виготовленого, станом на 05 червня 2019 року, ФОП ОСОБА_3 та виданої ним довідки, державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник T.І. прийнято рішення № 47252882 від 07 червня 2019 року про внесення змін до запису про право власності № 28039519 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1650092151101, внаслідок чого внесено зміни щодо площі об`єкту, а саме: загальну площу об`єкту змінено з 70,8 кв.м. на 98,9 кв.м.
Згодом, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції нежитлового приміщення без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованої Управлінням ДАБК Одеської міської ради за №ОД 141192250634 державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. прийнято рішення №48334036, від 21 серпня 2019 року про внесення змін до запису про право власності № 28039519 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1650092151101 та замість довідки ФОП ОСОБА_3 , від 05 червня 2019 року, як підставу виникнення права власності додано вищевказану декларацію.
Таким чином, внаслідок реконструкції квартири фактично збільшено її загальну площу на 56,9 кв.м. та змінено функціональне призначення об`єкту нерухомості.
При цьому, оскільки квартира розташована на першому поверсі житлового будинку, вказане свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів квартири у плані, тобто здійснення прибудови на земельній ділянці комунальної власності Одеської міської ради.
Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки реконструкцію квартири фактично проведено шляхом облаштування прибудови на земельній ділянці, що є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси.
Таким чином, як зазначено позивачем, рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. ( від 22 грудня 2018 року, індексний номер — 44801545; від 21 серпня 2019 року, індексний номер 48334036; та від 07 червня 2019 року, індексний номер 47252882) щодо внесення змін до розділу про право власності щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1650092151101), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають скасуванню, а відповідне право - припиненню.
Позивач вважає, що самовільною реконструкцією і реєстрацією права власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_2 , порушуються права комунальної власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку, яку незаконно забудовано ОСОБА_1 , що є підставою для захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради в судовому порядку.
У зв`язку з тим, що власником земельної ділянки є Одеська міська рада, і прибудова до самочинно реконструйованої квартири розташована на земельній ділянці Одеської міської ради, реконструйована квартира підлягає приведенню у попередній стан, відповідно до технічного паспорту, від 20 вересня 2018 року, шляхом знесення самочинно зведеної прибудови.
Органом, уповноваженим на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах, є Одеська міська рада, як власник земельної ділянки, за рахунок якої незаконно здійснена реконструкція квартири АДРЕСА_2 .
Листом Прокуратура області повідомила власника забудованої земельної ділянки - Одеську міську раду про виявлені порушення при використанні земельної ділянки ОСОБА_1 , проте, згідно наданої відповіді, від 02 квітня 2020 року №01-3/70-п, яка надійшла до прокуратури області 06 квітня 2020 року УДАБК ОМР повідомлено прокуратуру області, що наразі підстав для вжиття заходів реагування, не вбачається.
Позивач вважає, що оскільки реєстрація декларацій про готовність об`єкта до експлуатації вчинена структурним підрозділом Одеської міської ради - Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Одеською міською радою жодних заходів щодо скасування незаконної реєстрації вищевказаних документів не вжито, позовна заява Одеською міською радою, яка має відповідні повноваження для захисту інтересів територіальної громади, і, яка ухилилась від їх захисту, до суду не направлена, тому вказане стало підставою для звернення прокуратури області до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з цим позовом.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що ОСОБА_1 фактично здійснено нове будівництво об`єкту нерухомості, загальною площею 56,9 кв.м. на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, замість реконструкції існуючої квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_1 необхідно було отримати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, однак введення об`єкта у експлуатацію відбулось без їх отримання.
Не погодившись із вказаним рішення суду,  ОСОБА_1 , від мені якої діє представник-адвокат Грігорова Г.Л., звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вважає висновки суду про задоволення позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради з підстав наведених у оскаржуваному рішенні помилковими, тому просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідачка зазначає, що суд не звернув належної уваги на те, що позов у частині вимог про скасування реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та повідомлень про початок виконання будівельних робіт фактично пред`явлено Одеської міською радою, від імені якої діє прокурор, до її виконавчого органу - Управління ДАБК Одеської міської ради, а отже не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Так, звертаючись до суду із зазначеними позовними вимогами ОМР реалізує дискреційні повноваження, а не захищає свої приватно-правові інтереси.
Скаржниця також зазначила, що інтерес органу місцевого самоврядування не може ставитися вище гарантованого Конституцією права власності громадянина, особливо у випадках коли виникненню (зміні) такого права передувало вчинення тим самим органом місцевого самоврядування юридично значущих дій.
Щодо експертного висновку, скаржниця зауважила, що попри висновок суду про неможливість прийняття такого до уваги, суд однак, встановив факт проведення ОСОБА_1 будівельних робіт у спірному майні саме виходячи зі змісту такого висновку. Водночас, матеріали справи не містять належних доказів існування відповідної прибудови, а висновок суду щодо наявності прибудови ґрунтується на оцінці технічних характеристик об`єкта.
Не погоджуючись із висновком суд про наявність підстав для скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скаржниця зауважила про відсутність у оскаржуваному рішенні належного обґрунтування такого висновку суду.
Також ОСОБА_1 , зауважила, що обґрунтовуючи припинення її права на нерухоме майно суд першої інстанції посилався на нечинну на момент ухвалення рішення редакцію ч. 4 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, скасування рішень про державну реєстрації речових прав наразі регулюється ч. 3 статті 26 наведеного Закону, яка передбачає можливість суду лише скасувати рішення державного реєстратора та/або документи на підставі яких його було прийнято із подальшим відновленням попереднього запису про право. Припинення права власності скаржниці на об`єкт у цілому суперечить чинним вимогам законодавства та позбавить її можливості відновлення запису про право, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, від 21 вересня 2018 року.
Не погодившись з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 як особа яка не приймала участі у цій справі звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення оскаржуваним рішенням суду його прав, обов`язків та інтересів як співвласника нерухомого майна щодо якого судом вирішено спір, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради.
У судове засідання третя особа не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення представника скаржниці ОСОБА_1 , адвоката – Грігорову Г.Л. за доводами апеляційної скарги, представника скаржника ОСОБА_2 , адвоката –Климовича Ф.С., який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторони позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пояснення представника відповідача ОСОБА_6 , щодо доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень цивільного процесуального закону.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту З частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі N 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі N 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі N 668/17285/13 (провадження N 61-41547сво18). Тобто зазначена правова позиція є незмінною тривалий час.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (провадження N 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Так, спірні правовідносини стосуються права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, площею 98,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в цілому.
Відповідачка ОСОБА_1 з 25 листопада 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , і під час цього шлюбу, відповідачкою ОСОБА_1 за договором купівлі – продажу від 21 вересня 2018 року придбано нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_2 (п.1.1.) (т.1 а.с.71-73).
Згідно п. п. 4.4 вказаного вище договору, нотаріус довів до відома продавця, а продавець взяла до уваги, що грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкту нерухомого майна за цим договором є спільною сумісністю власністю подружжя згода на розпорядження якими викладена в заяві чоловіка покупця гр. ОСОБА_2 .
Отже, вказаний об`єкт нерухомості є майном, що набуте подружжям за час шлюбу, і є їхньою спільною сумісною власністю ( ч.3 ст.368 ЦК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Власником вказаної квартири зазначена відповідачка ОСОБА_1 , проте, сам по собі факт реєстрації цього нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно і в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач, зокрема, просив припинити право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, площею 98,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1650092151101), посилаючись на те, що внаслідок реконструкції відповідачкою належної їй квартири АДРЕСА_5 , фактично збільшено її загальну площу на 56,9 кв. м. та змінено функціональне призначення цього об`єкту нерухомості, чим порушені права позивача.
Отже заявлені позивачем вимоги про припинення права власності ОСОБА_1 на увесь об`єкт нерухомості, під № НОМЕР_1 , що розташований по вказаній вище адресі, щодо якого виник спір, стосуються прав та інтересів скаржника ОСОБА_2 , оскільки припинення права власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості порушує право скаржника ОСОБА_2 як співвласника нерухомого майна, у вигляді вказаної вище квартири, що придбана під час шлюбу з ОСОБА_1 .
Клопотань про заміну відповідачів у справі або про залучення до участі у справі інших співвідповідачів протягом підготовчого провадження від позивача не надходило.
Апеляційний суд процесуальним законом не наділений повноваженнями щодо залучення до участі у справі належного співвідповідача та змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що не надає правової оцінки іншим доводам апеляційних скарг та обставинам, на які посилаються скаржники, оскільки це може мати місце під час розгляду справи із усіма належними відповідачами у справі.
Ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 — 30), іншим, окрім проаналізованих вище доводам скаржника апеляційний суд оцінки не дає, як таким, що ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченню норм процесуального права, а також з огляду на встановлення апеляційним судом порушення суб`єктного складу відповідачів, яке є обов`язковою підставою для відмови у задоволенні позову.
Так, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1, п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яке не була залучена до участі у справі.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду з вказаних вище підстав скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, тому апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяна Іванівна, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державного реєстратора, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом приведення об`єкту до попереднього стан.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.В. Кострицький 

                                                                               В.А. Коновалова