ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 679/306/22
провадження № 61-2458св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Олійник А. С., Сердюка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - орган опіки та піклування Нетішинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Стасюка Р. М., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року, прийняту колегією у складі суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2022 року орган опіки та піклування Нетішинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав.
 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 січня 2020 року (справа № 682/3241/19) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Внесено зміни до актового запису № 355 від 31 серпня 2013 року, вчиненого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вказано у графі «батько» - ОСОБА_2 замість ОСОБА_5 .
 
Внесено зміни до актового запису № 355 від 31 серпня 2013 року, вчиненого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вказано у графі «прізвище» - ІНФОРМАЦІЯ_3 замість ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі «по батькові» - ІНФОРМАЦІЯ_3 замість ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на контролі в службі у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, зокрема, дитина не має зареєстрованого місця проживання, проживає разом з батьком - ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 . Мати з дитиною не проживає, вихованням не займається.
 
2 березня 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за зверненням директора Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Нетішинської міської ради Хмельницької області - Соболик Т. А. від 11 лютого 2021 року № 118 розглядалося питання виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_1 та взяття його на облік служби у справах дітей як такого, що перебуває в складних життєвих обставинах. За результатами розгляду зазначених питань батькам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - винесено попередження щодо відповідальності за неналежне виконання ними батьківських обов`язків та взято дитину на контроль служби у справах дітей як таку, яка перебуває в складних життєвих обставинах.
 
У червні 2021 року за зверненням баби дитини - ОСОБА_11 розглядалося питання щодо надання висновку органу опіки та піклування Нетішинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_1 , за результатами якого батькам дитини винесено попередження щодо відповідальності за неналежне виконання ними батьківських обов`язків і надано 6 місяців для виправлення ситуації в родині, забезпечення належних умов для проживання, виховання та утримання дитини за постійним місцем проживання.
 
3 березня 2022 року, отримавши повідомлення про перебування малолітнього ОСОБА_1 без догляду дорослих в будинку на АДРЕСА_1 , працівники служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради спільно з працівниками поліції Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області виїхали за вказаною адресою та з`ясували, що у замкненому будинку малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував один, без догляду дорослих.
 
Під час розмови малолітній ОСОБА_1 повідомив, що його батько ОСОБА_2 пішов з дому 2 березня 2022 року, пообіцявши згодом зателефонувати, однак зв`язку з ним немає; зв`язок з матір`ю теж відсутній. В будинку, де перебував малолітній, захаращено, брудно, антисанітарія, умови для проживання дитини не створені.
 
Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 3 березня 2022 року № 111/2022 малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно відібраний від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 3 березня 2022 року № 20 тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю до баби - ОСОБА_11 .
 
Посилаючись на зазначене, орган опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області просив відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від його батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - без позбавлення їх батьківських прав, у зв`язку зі свідомим нехтуванням виконанням своїх батьківських обов`язків.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
 
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2022 року позов задоволено. 
 
Відібрано малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - без позбавлення їх батьківських прав.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є батьками малолітнього ОСОБА_1 , ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, що є підставою для відібрання дитини без позбавлення їх батьківських прав. 
 
Стягнено з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн. 
 
Стягнено з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн. 
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2022 року залишено без змін. 
 
Апеляційний суд виходив з правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та недопущення ним порушень норм процесуального права.
 
За таких обставин суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.
 
Рішення суду першої інстанції в частині відібрання дитини від ОСОБА_3 оскаржено не було і в цій частині суд апеляційної інстанції його не переглядав. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У лютому 2023 року ОСОБА_2 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення є незаконними та необґрунтованими, постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, що призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Також заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертоїПорядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у подібних правовідносинах.
 
Крім того, на думку заявника, справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; крім того, суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
Позиція інших учасників справи
 
У липні 2023 року виконавчий комітет Нетишинської міської ради подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказував про безпідставність її доводів та правильність висновків судів попередніх інстанцій про задоволення позову. 
 
Вважає, що рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2022 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням процесуального права, а також в інтересах малолітнього ОСОБА_1 .  
 
Також зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не створені належні умови для проживання та розвитку малолітнього ОСОБА_1 , що підтверджується належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи. Малолітній ОСОБА_1 тривалий час перебував на контролі служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Мати дитиною не цікавиться, зв`язок з ним не підтримує, заклад освіти не відвідує. Батько дитини притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП. 
 
Посилаючись на зазначене, а також з метою захисту прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_1 , виконавчий комітет Нетішинської міської ради просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до автоматизованого розподілу касаційних скарг Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_2 передано  ОСОБА_12 як судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_12. (судді-доповідача), Лідовця Р. А. , Луспеника Д. Д. відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Нетішинського міського суду Хмельницької області матеріали цивільної справи № 679/306/22.
 
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області 
від 31 серпня 2022 року та постанови Хмельницького апеляційного суду 
від 10 січня 2023 року.
 
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
 
Крім того, підставами для відкриття касаційного провадження були доводи заявника про порушення норм процесуального права, а саме про розгляд і вирішення справи неповноважним складом суду, недослідження зібраних у справі доказів, необґрунтоване відхилення клопотання про витребування доказів та встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду Грицик О. Ф. від 8 серпня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 679/306/22 у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_12 . 
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2023 року дану справу призначено судді-доповідачу Карпенко С. О. 
 
14 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 січня 2020 року (справа № 682/3241/19) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Внесено зміни до актового запису № 355 від 31 серпня 2013 року, вчиненого  Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вказано у графі «батько» - ОСОБА_2 замість ОСОБА_5 .
 
Внесено зміни до актового запису № 355 від 31 серпня 2013 року, вчиненого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вказано у графі «прізвище» - ІНФОРМАЦІЯ_3 замість ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі «по батькові» - ІНФОРМАЦІЯ_3 замість ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
З доповідної записки від 9 лютого 2021 року, адресованої директору Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 класним керівником 2-В класу, суди встановили, що учень 2-В класу - ОСОБА_1 в період з 25 січня 2021 року до 9 лютого 2021 року пропустив п`ять навчальних днів з невідомих для класного керівника причин, протягом навчання онлайн не завжди виходив на зв`язок, не завжди виконував домашнє завдання, а якщо виконував, то робота була зроблена неохайно. Місце проживання дитини класному керівнику невідоме.
 
Також суди встановили, що 2 березня 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за зверненням директора Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Нетішинської міської ради Хмельницької області - Соболик Т. А. від 11 лютого 2021 року № 118 розглядалося питання виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_1 та взяття його на облік у службі у справах дітей як такого, що перебуває в складних життєвих обставинах. За результатами розгляду зазначених питань батькам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - винесено попередження щодо відповідальності за неналежне виконання ними батьківських обов`язків та взято дитину на контроль служби у справах дітей як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах.
 
У червні 2021 року за зверненням баби дитини - ОСОБА_11 розглядалося питання щодо надання висновку органом опіки та піклування Нетішинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_1 , за результатами якого батькам дитини винесено попередження щодо відповідальності за неналежне виконання ними батьківських обов`язків та надано строк терміном 6 місяців для виправлення ситуації в родині, забезпечення належних умов для проживання, виховання та утримання дитини за постійним місцем його проживання.
 
З копії повідомлення служби у справах дітей від 14 липня 2021 року, адресованих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суди встановили, що батькам рекомендовано в стислий термін зареєструвати місце проживання малолітнього ОСОБА_1 
 
3 березня 2022 року, отримавши повідомлення про перебування малолітнього ОСОБА_1 без догляду дорослих в будинку на АДРЕСА_1 , працівники служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради спільно з працівниками поліції Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області виїхали за вказаною адресою та з`ясували, що у замкненому будинку малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував один, без догляду дорослих.
 
З акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 3 березня 2022 року, складеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 585 від 1 червня 2020 року, судами встановлено, що на момент виявлення малолітнього ОСОБА_1 догляд за дитиною ніхто не здійснював, дитина перебувала у будинку без нагляду дорослих більше доби, зі слів дитини батько відсутній вдома з ранку 2 березня 2022 року. Під час бесіди з членами комісії малолітній ОСОБА_1 пояснив, що був замкнутий в будинку ззовні, самостійно вийти на вулицю мав можливість лише через вікно; помешкання, в якому був залишений малолітній, перебуває в антисанітарному стані. За висновком комісії рівень безпеки для дитини дуже небезпечно.
 
Наказом № 19 від 3 березня 2022 року служби у справах дітей Нетішинської міської ради Хмельницької області «Про постановку на первинний облік служби у справах дітей малолітнього ОСОБА_1 як дитини, яка залишилися без батьківського піклування» малолітнього ОСОБА_1 взято на первинний облік служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради як дитину, яка залишилися без батьківського піклування, а наказом № 20 від 3 березня 2022 року  цієї служби останнього тимчасово влаштовано в сім`ю до баби - ОСОБА_11 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 . 
 
Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 3 березня 2022 року № 111/2022 малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно відібраний від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
З довідки Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 24 травня 2021 року суди встановили, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків). 
 
Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22 жовтня 2020 року та від 11 червня 2021 року суди встановили, що в медичному закладі відсутня інформація щодо розвитку (амбулаторна картка) малолітнього ОСОБА_1 , а, відтак, встановити останню дату відвідування дитиною медичного закладу не має можливості. Крім того, зазначено, що батько з`являвся на нерегулярні прийоми до лікаря у 2019 році. Також відомо, що в період з 9 березня 2021 року до 1 червня 2021 року малолітній ОСОБА_15 відвідував лікаря-педіатра з батьком - ОСОБА_1 у зв`язку із захворюванням легкого ступеня тяжкості. Мати малолітнього ОСОБА_1 на прийом до лікаря з сином не зверталася.
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
 
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
 
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
 
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
 
Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами законів України.
 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
 
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
 
Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
 
У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
 
У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
 
Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
 
Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва; залишення дитини у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах.
 
Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
 
Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку.
 
Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
 
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини                 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
 
Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
 
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
 
Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина.
 
Доведеним суди попередніх інстанцій вважали і факт неналежного піклування ОСОБА_2 про малолітнього ОСОБА_1 у вигляді незабезпечення належних умов його проживання та виховання, що саме по собі створює загрозу для його життя і здоров`я. Таке поводження з дитиною вказує на порушення його прав та неповаги до гідності малолітнього.
 
Встановивши такі обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що залишення дитини у батька є безумовно небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини, що є пріоритетним при вирішенні цієї справи;
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і касаційний суд. 
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
 
Зміст вказаної норми права спрямований на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом викладення Верховним Судом висновків щодо застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню цивільними судами під час вирішення спору. 
 
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої                         статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
 
Так, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у подібних правовідносинах.
Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 184/1811/16-ц міститься висновок про те, що механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - порядок), згідно з пунктом 4 якого особи, яким стало відомо про факт залишення дитини без батьківського піклування, зобов`язані негайно повідомити про це службу у справах дітей за місцем виявлення дитини.
 
Служба у справах дітей, а у разі, коли дитина виявлена на території села, селища, - виконавчий орган сільської, селищної ради разом з працівниками органів внутрішніх справ та охорони здоров`я протягом доби після надходження повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, проводять обстеження умов її перебування, стану здоров`я та з`ясовують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування. За результатами обстеження умов перебування дитини складається акт, в якому зазначається дата, місце проведення обстеження, відомості про дитину, її батьків, інших осіб, з якими вона проживає, умови утримання дитини та стан її здоров`я, за яких обставин та з яких причин дитина залишилась без батьківського піклування, а також заходи, що були вжиті для захисту прав дитини.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово може бути влаштована у сім`ю громадян; притулок для дітей служби у справах дітей; центр соціально-психологічної реабілітації дітей; соціально-реабілітаційний центр; медичний, навчальний, виховний заклад, інший заклад або установу, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування (крім дитячого будинку та загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування).
 
Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) і які бажають залишити її на виховання у своїй сім`ї, може перебувати в їх сім`ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім`ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є заява таких осіб про згоду на її тимчасове проживання, акт обстеження їх житлово-побутових умов та рішення служби у справах дітей про тимчасове влаштування.
 
Касаційний суд відхиляє твердження заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, оскільки такі доводи спростовані змістом постанови Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 184/1811/16-ц. 
 
Зазначене також виключає необхідність викладення Верховним Судом висновку щодо застосування частини четвертої Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
 
Також підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про порушення судами норм процесуального права, а саме, на думку заявника, суд першої інстанції розглянув і вирішив справу неповноважним складом суду, не дослідив зібрані у справі докази, а апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Зазначені підстави касаційного оскарження також не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду з огляду на наступне. 
 
На думку заявника, суддя першої інстанції викликав сумнів в неупередженості та об`єктивності, тому підлягав самовідводу від розгляду даної справи, проте суддя самовідвід не заявив, що, як вважав заявник, свідчить про ухвалення судового рішення неповноважним складом суду.
 
Статтею 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. 
 
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. 
 
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.
 
Частина перша статті 39 ЦПК України передбачає, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
 
Не встановивши підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя першої інстанції не заявив самовідвід від розгляду даної справи. 
 
Разом з цим, необхідно зазначити, що ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом та відвід судді першої інстанції не заявляв. 
 
Доводи касаційної скарги стосовно ненадання судами належної оцінки доказам касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви задоволення позову органу опіки та піклування Нетишінської міської ради та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого у відповідній частині перевірив апеляційний суд.
 
Відхиляє касаційний суд і доводи про те, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, зокрема, щодо незаконного затримання відповідача Службою безпеки України, оскільки сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду першої інстанції. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач повинен подати до суду докази разом з поданням відзиву.
 
У травні 2022 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву органу опіки та піклування Нетішинської міської ради, проте доказів незаконного затримання останнім подано не було. Клопотання про витребування доказів щодо незаконного його затримання Службою безпеки України ОСОБА_2 до суду першої інстанції також не подавав. 
 
Крім того, такі доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права також підлягають відхиленню, оскільки за змістом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України вказане є підставою для скасування судових рішень за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених                                     пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, які не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду цієї справи. 
 
Інші наведені заявником доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права фактично зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. 
 
Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Таких порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень. 
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у частині вирішення позовних вимог  про відібрання дитини від ОСОБА_2 , оскільки суд першої інстанції у відповідній частині та суд апеляційної інстанції ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах  першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
Керуючись статями 400, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2022 року в частині відібрання дитини - ОСОБА_1 від батька - ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді: | І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко  А. С. Олійник  В. В. Сердюк