ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 травня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/3030/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ": Клачок Б.О.
від Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК": Колодяжний Д.П.
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна": Колодяжний Д.П.
від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту "Усть-Дунайськ"): не з`явився
від Фонду державного майна України: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційні скарги Державного підприємства «МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна»
на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 року, суддя в І інстанції              Лічман Л.В., повний текст якого складено 26.02.2024, в м. Одесі
у справі №916/3030/23 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ»
до відповідачів: 
1.Державного підприємства «МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК»;
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Усть-Дунайськ» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Усть-Дунайськ»)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Фонд державного майна України
про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, визнання укладеним договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ”  (далі – ТОВ «ЗТК») звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив: 
-усунути перешкоди у здійсненні ТОВ ,,ЗТК” права користування своїм майном шляхом зобов`язання ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, ТОВ ,,Еліксир Україна” та залучених останнім третіх осіб утримуватись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть ТОВ ,,ЗТК” у праві проходу, проїзду через прохідну літ. „Т” загальною площею 20,8 кв.м, що входить до складу 93/100 частин будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107418151223), згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2023 р. № 339105291, на територію портового пункту Кілія філії „Усть-Дунайськ” ДП „АМПУ” (Адміністрація морського порту „Усть-Дунайськ), а також до об`єктів загального користування: надвірні споруди І-ІІІ (автомобільні шляхи, мостіння території), будівля трансформаторної літ. „1Н”, будівлі насосної літ. „1М” (які визначені в розділі „Висновки висновку експерта № 005/23 судової будівельно-технічної експертизи від 08.05.2023 р.) та до причалу № 1 на підставі та у порядку, передбаченими договором № 44- П-АМПУ-21 від 10.06.2021 р., розташованих за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4;
-визнати укладеним між ТОВ ,,Еліксир Україна” та ТОВ ,,ЗТК” договір про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури у запропонованій позивачем редакції.
Позовні вимоги з посиланням на преюдиційні обставини, які встановлені у рішеннях по справі №916/3971/21 обґрунтовані тим, що ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, а згодом ТОВ ,,Еліксир Україна” як його правонаступник, в односторонньому порядку шляхом надсилання позивачу листа безпідставно здійснило розірвання договору, укладеного з метою спільного використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, та перешкоджає господарській діяльності ТОВ ,,ЗТК” на території портового пункту Кілія шляхом обмеження доступу до причалу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23 позов задоволено частково; зобов`язано усунути перешкоди у здійсненні Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ права користування своїм майном шляхом зобов`язання Державного підприємства «МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК», Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Еліксир Україна» утриматись від вчинення дій, що перешкоджатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю ,,ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» у праві проходу, проїзду через прохідну літ. ,,Т» загальною площею 20,8 кв.м, що входить до складу 93/100 частин будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107418151223) згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2023 р. № 339105291, а також користування автомобільними шляхами, мостінням території, які ведуть до причалу №1 на підставі та у порядку, передбаченим договором № 44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021р., на території портового пункту Кілія філії ,,Усть-Дунайськ» ДП ,,Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту ,,Усть-Дунайськ»), розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4; визнано укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» договір про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, в редакції, зазначеній в резолютивній частині рішення, а саме:
Договір
про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, м. Вилкове
Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Еліксир Україна” (надалі по тексту – Сторона-1), в особі директора Віхренка Олександра Валерійовича, що діє на підставі Статуту, з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ” (надалі по тексту – Сторона-2), в особі Московського Андрія Олексійовича, який діє на підставі Статуту, з другого боку, разом іменовані надалі Сторони, уклали цей договір про нижченаведене:
1.          ТЕРМІНОЛОГІЯ
По тексту цього договору вживається такий термін: Автотранспорт – механічний транспортний засіб з вантажем/без вантажу, що надходить на адресу Сторона-2 для навантаження/розвантаження, переважування, оформлення документів та інших операцій. Всі інші терміни, що згадуються у цьому договорі, вживаються відповідно до термінів, визначених Законом України ,,Про морські порти України”.
2.          ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ
2.1. Предметом даного договору є визначення взаємних прав і обов`язків Сторін при спільному використанні об`єктів портової інфраструктури, власником яких є Сторона-1, задля забезпечення переміщення Автотранспорту до технологічних об`єктів портової інфраструктури Сторони-2 і причалу ДП ,,АМПУ” № 1 та у зворотному напрямку.
2.2. Встановлення єдиного порядку експлуатації об`єктів портової інфраструктури на території морського порту Усть-Дунайськ у відповідності до ,,Правил надання послуг в морських портах України” та Закону України ,,Про морські порти України”, Зводу звичаїв морського порту, обов`язковими Постановами по морському порту.
3.          ПРАВА ТА ОБОВ`ЯЗКИ СТОРІН
3.1. Сторони зобов`язані:
3.1.1. Вести свою виробничу діяльність, без втручання в господарську діяльність один одного.
3.1.2. Дотримуватися безпечного режиму експлуатації об`єктів портової інфраструктури, визначених проектами, паспортами, відповідними нормативами власника такої інфраструктури, іншими відповідними нормативно- технічними вимогами і стандартами.
3.1.3. Інформувати керівництво Філії ,,Усть-Дунайськ” державного підприємства ,,Адміністрація морських портів України”, відповідні органи державного нагляду та контролю про усі небезпечні ситуації, пов`язані з технічним станом гідротехнічних споруд морського терміналу і технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури.
3.1.4. Використовувати причал для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт у відповідності до укладених з ДП ,,АМПУ” договорів про забезпечення доступу портового оператора до причалу.
3.2. Сторона-1 зобов`язується:
3.2.1. Забезпечити Стороні-2 цілодобове, безперешкодне використання об`єктів портової інфраструктури, власником яких є Сторона-1, розташованих на території порто-пункта Кілія порта Усть-Дунайськ для проїзду Автотранспорту.
3.2.2. Сторона-1 складає акт наданих послуг і виставляє рахунки Стороні-2.
3.3. Сторона-1 має право:
3.3.1. На одержання оплати за надані послуги відповідно до п.3.2.1 та п.4.1;
3.4. Сторона-2 зобов`язується:
3.4.1. У процесі ведення своєї господарської діяльності, у тому числі із залученням третіх осіб за окремими договорами, виключити будь-який вплив зі свого боку і сторони третіх осіб, що приводить до псування вантажів та інших товарно-матеріальних цінностей Сторона-1.
3.4.2. Утримувати інфраструктуру Сторона-1 в належному санітарному стані шляхом прибирання залишків вантажу, що можуть залишитися після використання інфраструктури Сторона-2.
3.4.3. Надавати Сторона-1 копії Маніфестів на кожне завантажене судно у термін не більш 3-х діб після оформлення вантажних документів.
3.4.4. Відшкодувати у повному обсязі завдані збитки, в тому числі і від дії/бездіяльності залучених ним третіх осіб, в разі пошкодження і (або) псування вантажів, інфраструктури, товарно-матеріальних цінностей Сторона-1 на підставі складених спільних актів.
3.4.5. Підписувати акти наданих послуг та своєчасно сплачувати виставлені рахунки Сторона-1 відповідно до умов цього договору.
3.4.6. Протягом 15 календарних днів після укладення договору Сторона-2 направляє Сторона-1 лист з переліком осіб, зразками їх підписів, які мають право отримувати рахунки, акти виконаних робіт/наданих послуг, виписані Сторона-1. При отриманні рахунку, акту виконаних робіт/наданих послуг, уповноважена особа Сторона-2 в обов`язковому порядку робить позначку в журналі вручення зазначених документів про їх отримання, із зазначенням дати отримання, ПІБ уповноваженої особи та ставить підпис.
3.5. Сторона-2 має право:
3.5.1. На отримання послуг, передбачених п.3.2.1 цього договору.
4.          ВАРТІСТЬ ПОСЛУГ ТА ПОРЯДОК РОЗРАХУНКІВ
4.1. Вартість послуг, передбачених пунктом 2.2.1 договору, оплачуються Сторона-2 відповідно до затвердженої калькуляції Сторона-1 і складає 18,28 (вісімнадцять гривень 28 копійок) грн/тонна без ПДВ, що еквівалентно 0,50 (п`ятдесят центів) США по курс НБУ станом на дату підписання договору, за кожну перевезену Автотранспортом і завантажену на судно тонну, згідно даних вантажних Маніфестів.
4.2. При виставленні рахунків, ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством України.
4.3. Рахунки для оплати послуг, зазначених в пунктах 4.1, виставляються Сторона-1 Сторона-2 щодекадно згідно карго Маніфестів та коносаментів на підставі фактично завантаженої кількості вантажу на судно.
4.4. Оплата послуг здійснюється Сторона-2, на підставі виставленого рахунку, протягом 30-ти календарних днів, починаючи з дня, наступного за днем виписки рахунку.
4.5.          За фактом наданих послуг Сторона-1 складає акт приймання-передавання наданих послуг і направляє Сторона-2 два примірника акта разом з остаточним рахунком. Сторона-2 зобов`язана протягом 5-ти робочих днів після отримання підписати акт наданих послуг, повернути підписаний примірник акта Сторона-1 і здійснити взаєморозрахунки з Сторона-1. У разі, якщо Сторона-2 не надала Сторона-1 підписаний акт або мотивовану відмову підписання акту в зазначений термін, такий акт, підписаний тільки Сторона-1, є належним доказом належного виконання Сторона-1 всього обсягу послуг, зазначених в даному акті.
4.6.          У разі зміни ставок на послуги Сторона-1 за цим договором, в результаті перегляду тарифів, Сторона-1 зобов`язується повідомити про це Сторона-2 в термін не менше 10 днів до введення нових ставок. Зміна вартості послуг оформлюється шляхом складання і підписання сторонами додаткової угоди до договору.
5.          ІНШІ УМОВИ
5.1. У випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються Законом України ,,Про морські порти України”, Зводом звичаїв морського порту Усть-Дунайськ і обов`язковими Постановами по морському порту Усть-Дунайськ, а також чинним законодавством України, яке регулює взаємовідносини Сторона-1 і Сторона-2 при використанні технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, за принципами рівного права і взаємоповаги один до одного.
5.2. Сторони зобов`язані повідомляти одна одну про зміни своїх юридичних адрес, номерів телефонів, банківських реквізитів, статусу платника податку та інших умов договору в 5-ти денний термін з дати відповідної зміни. В іншому випадку всі збитки, пов`язані з відсутністю інформації, покладаються на винну сторону.
5.3. У разі відмови Сторона-2 від прибирання території Сторона-1 від залишків вантажів, Сторонами про це складається спільний акт і підписується уповноваженими особами Сторін, або надається письмова мотивована відмова від підписання акту.
5.4. На момент укладення цього договору Сторона-2 є платником єдиного податку.
6.          ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН
6.1. За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
6.2. Сторони несуть відповідальність за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, а також за дії або бездіяльність третіх осіб, виконуючих доручення одної із сторін, у розмірі нанесеного збитку.
6.3. Сторона-2 несе відповідальність за нанесений збиток у зв`язку з пошкодженням майна Сторони-1 в розмірі нанесеного збитку.
6.4. У разі виявлення фактів, що підтверджують порушення умов цього договору, а також фактів, що призвели до завдання шкоди, Сторонами договору складається і підписується двосторонній акт про порушення/збиток. Підпис цього акту Сторонами договору є обов`язковим.
6.5. У разі затримки оплати платежів за надані послуги, Сторона-2 на вимогу Сторона-1, оплачує останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, 3% річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, до моменту повного погашення заборгованості. Штрафи та пеня нараховуються починаючи з 31-го дня, наступного за днем виписки рахунку. Оплата пені не звільняє Сторона-2 від обов`язку сплатити остаточний рахунок у повному обсязі. Датою оплати платежів вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Сторона-1.
6.6. Одностороннє розірвання даного договору забороняється і можливе лише у випадку грубого порушення Сторона- 2 умов цього договору, а саме прострочення оплати в строк, передбачений п.4.4 договору, за надані Сторона-1 послуги, що підтверджуються погодженими Сторонами актами наданих послуг, на строк більше ніж 60 діб; про таке розірвання Сторона-1 зобов`язана письмово попередити Сторона-2 за 5 календарних днів.
7.          ФОРС-МАЖОРНІ ОБСТАВИНИ
7.1. Сторони не несуть відповідальність за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили (форс-мажор). До обставин непереборної сили відносяться: виняткові погодні умови і стихійні лиха (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту); непередбачені ситуації, викликані діями осіб, які не є стороною цього Договору (страйк, локаут, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, змова, повстання, масові виступи, громадянська демонстрація, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух); умови, регламентовані відповідальними органами виконавчої влади, а також пов`язані з ліквідацією наслідків, викликаних винятковими погодними умовами і непередбаченими ситуаціями, які перешкоджають виконанню договірних зобов`язань в цілому або частково.
7.2. Дія форс-мажорних обставин повинна бути підтверджена довідкою ТПП. Термін виконання сторонами зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії обставин непереборної сили. У разі, якщо форс-мажор триває більше трьох календарних місяців, будь-яка зі сторін має право розірвати цей договір, попередивши про це іншу сторону письмово за 30 календарних днів. При цьому сторони повинні провести взаєморозрахунки за фактично надані послуги.
7.3. Сторони письмово інформують одна одну про виникнення і закінчення форс-мажору. Повідомлення має бути направлене не пізніше ніж через п`ять календарних днів після початку і припинення дії форс-мажорних обставин.
8.          ПОРЯДОК РОЗГЛЯДУ СПОРІВ
8.1. Спори, що виникають при виконанні цього договору, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.
8.2. У разі недосягнення згоди, суперечки, вирішуються відповідно до чинного законодавства України.
9.          СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ
9.1. Цей договір складено в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної із сторін.
9.2. Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє на строк дії договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) № 44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 р. включно, а в частині зобов`язань за цим договором – до повного їх виконання Сторонами Договору.
9.3. Всі зміни і доповнення до цього договору є його невід`ємною частиною і дійсні лише в тому випадку, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані уповноваженими на те особами обох сторін.
10.          ЮРИДИЧНІ АДРЕСИ ТА БАНКІВСЬКІ РЕКВІЗИТИ СТОРІН
Сторона-1: Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Еліксир Україна”; юридична адреса: 21029, Україна, Вінницька область, Вінницький р-н, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 114-В, офіс 203-6; код ЄДРПОУ 41054005; директор О.В. Віхренко.
Сторона-2: Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ”; юридична адреса: 65020, м. Одеса, вул. Спиридонівська, буд.31; код ЄДРПОУ 43098924; UА 103287040000026003054227005, Южне ГРУ АТ КБ ,,ПРИВАТБАНК”, тел.+380665331116; е-mail: ztk.роrt@gmail.com; директор А.О. Московський”.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що враховуючи приписи ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України” та преюдиційні обставини, встановлені в судових рішеннях по справі №916/3971/21, те, що ними (вказаними нормою та рішенням) передбачено взагалі та підтверджено по відношенню до ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, правонаступником якого є ТОВ ,,Еліксир Україна”, обов`язок щодо укладення в запропонованій позивачем редакції договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури з метою забезпечення переміщення автотранспорту до технологічних об`єктів портової інфраструктури ТОВ ,,ЗТК” і причалу ДП ,,АМПУ” № 1 та у зворотному напрямку, те, що в рішенні Антимонопольного комітету України від 17.08.2023 р. № 220-р закріплено для ТОВ ,,Еліксир Україна” зобов`язання, а саме не перешкоджати без обґрунтованих причин проходу проїзду через ворота (,,надвірна споруда № 1”) суб`єктів господарювання, які мають таке право згідно з законодавством України, що регулює пропускний режим морських портів та доступ до них, а також те, що ТОВ ,,ЗТК” дотримано переддоговірну процедуру, яка міститься в ЦК та ГК України, наявні підстави для визнання договору укладеним у редакції, запропонованій ТОВ ,,ЗТК”, з деякими технічними змінами, які реально відображатимуть зміст відносин між ТОВ ,,ЗТК” та ТОВ ,,Еліксир Україна” Таким чином, позовна вимога про визнання договору укладеним підлягає частковому задоволенню.
Також керуючись ст.391 ЦК України, захищаючи права позивача та не втручаючись у право на мирне володіння свої майном ТОВ ,,Еліксир Україна”, господарський суд вважав за потрібне обмежитись усуненням перешкод у здійсненні ТОВ ,,ЗТК” права користування своїм майном шляхом зобов`язання ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” та ТОВ ,,Еліксир Україна” утриматись від вчинення дій, що перешкоджатимуть ТОВ ,,ЗТК” у праві проходу, проїзду через прохідну літ. ,,Т”, адже без доступу до неї неможливо провадити діяльність портового оператора. 
19.03.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК», в якій останнє просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23 скасувати в частині, яка стосується задоволення всіх позовних вимог, заявлених до Державного підприємства «МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог повністю.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що з 01.01.2024 року закінчився термін дії договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) від 10.06.2021 року №44-П-АМПУ-21, який визначений самим Позивачем як документ, на підставі якого він провадить свою діяльність портового оператора, що полягає у здійсненні навантажувальних робіт на судна у морському порту «Усть-Дунайськ». Жодного чинного з договорів (наприклад, договір забезпечення доступу до причалу, договір оренди, договір концесії, договір про спільну діяльність), які б визначали право доступу Позивача до зазначеного причалу, в матеріалах справи не міститься.
Вказує, що задоволення вимоги Позивача щодо зобов`язання утриматись від вчинення дій, що перешкоджатимуть Позивачу у праві проходу, проїзду через прохідну літ. «I», безвідносно до дотримання вищезазначених законодавчих вимог, прямо суперечить Закону України «Про морські порти України», Порядку організації охорони морських та річкових портів, затвердженому наказом Міністерства інфраструктури України 27.03.2013 року №198, Положенню про забезпечення пропускного та внутрішньооб?єктового режиму на території морського порту Усть-Дунайськ, що розроблені та запроваджені з метою забезпечення виконання міжнародних нормативних актів з морської безпеки.
Стверджує, що позовні вимоги щодо усунення перешкод можуть задовольнятись судами виключно у наявності конкретних фактів порушення законних прав та інтересів позивача з боку відповідача. В рамках даної справи це означало, що Позивач повинен бути довести наявність конкретних порушень своїх прав, зокрема, факт неможливості здійснення власної господарської діяльності на території морського порту «Усть-Дунайськ» (зокрема, щодо виконання навантажувально-перевантажувальних робіт), або конкретних істотних обмежень у здійсненні такої діяльності. Втім, жодних доказів на підтвердження таких фактів в матеріалах справи не міститься. 
19.03.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна», в якій останнє просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23 скасувати в частині, яка стосується задоволення всіх позовних вимог, заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна» та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог повністю.
Зокрема, відповідач-2 зазначає, що покупець єдиного майнового комплексу державного підприємства стає правонаступником його майнових прав та обов?язків не автоматично за фактом укладення договору купівлі-продажу такого єдиного майнового комплексу, а виключно по завершенню загальної процедури припинення такого державного підприємства (як юридичної особи), передбаченої ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Наведене вище спростовує висновок суду першої інстанції, який міститься в Оскаржуваному рішенні, стосовно того, що ТОВ «Еліксир Україна» станом на момент розгляду цієї справи в суді першої інстанції вже нібито став правонаступником майнових прав і обов?язків ДП «МТП Усть-Дунайськ» автоматично за фактом приватизації ЄМК (тобто, без врахування того, що загальна процедура, передбачена Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» для цілей такого правонаступництва, ще не завершена).
Вказує, що будь-якого спору з приводу укладання договору про спільне використання технологічно пов?язаних об?єктів портової інфраструктури, який би відповідно до ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України міг би бути переданий на розгляд суду, між Позивачем та ТОВ «Еліксир Україна» не виникало, а позовні вимоги до ТОВ «Еліксир Україна» щодо визнання укладеним договору про спільне використання технологічно пов?язаних об?єктів портової інфраструктури були заявлені без застосування обов?язкових досудових процедур, що вже саме по собі було підставою для відмови у задоволені таких позовних вимог судом першої інстанції. Сам по собі факт обов?язковості укладання того чи іншого договору як потенційний майновий обов?язок жодним чином не виключає необхідності забезпечення належної переддоговірної процедури безпосередньо між сторонами майбутнього договору. Враховуючи вищевикладене, посилання в Оскаржуваному рішенні на факт правонаступництва ТОВ «Еліксир України» майнових прав та обов?язків ДП «МТП «Усть-Дунайськ» (навіть якщо припустити, що таке правонаступництво вже настало, чого насправді ще не відбулось) жодним чином не спростовує доводів ТОВ «Еліксир України» щодо неможливості розгляду цього спору у судовому порядку, оскільки він до звернення до суду із цим позовом попередньо не вирішувався сторонами потенційного договору.
Наголошує, що оскільки ТОВ «Еліксир Україна» не брало участі у розгляді судової справи №916/3971/21, встановлені у ній обставини не мали завідомо преюдиціального значення для розгляду даної судової справи. При цьому дія договору, який був визнаний укладеним на підставі вищезгаданого рішення, закінчилась зі спливом визначеного самим судом строку його дії – 31.12.2022 року. Будь-яких положень, які б визначали обов`язок ДП «МТП Усть-Дунайськ (як відповідача у судовій справі №916/3971/21) або тим більше нового власника відповідних об?єктів портової інфраструктури (зокрема, ТОВ «Еліксир Україна») укладати такий самий договір у майбутніх періодах, зазначене судове рішення не містить.
Невизначеність об?єктів портової інфраструктури, щодо спільного користування якими заявлені вимоги про спонукання укласти договір, виключає можливість визначення між відповідними об?єктами будь-якого зв?язку, в тому числі й технологічного, що, у свою чергу, має суттєву роль для визначення обов?язку відповідача укласти відповідний договір та формування потенційних умов договору. Вже це саме по собі було підставою відмови у задоволенні позовної вимоги Позивача про визнання укладеним договору із ТОВ «Еліксир Україна», однак це було повністю проігноровано судом першої інстанції при ухваленні Оскаржуваного рішення. 
Ні в пункті 2.1 самого договору (яким визначається предмет договору), ні в пункті 3.2.1 договору (яким визначений один із ключових обов?язків, що покладаються на ТОВ «Еліксир Україна» згідно з договором), ні в будь-яких інших положеннях договору такі об?єкти як «автомобільні шляхи та мостіння» в принципі навіть не згадуються, натомість в зазначених пунктах договорах мова йде про спільне використання об?єктів портової інфраструктури, власником яких є ТОВ «Еліксир Україна» (без визначення, яких саме конкретно об?єктів, отже, виходить, що всіх без виключення об?єктів портової інфраструктури, належних ТОВ «Еліксир Україна»), і про обов?язок ТОВ «Еліксир Україна» забезпечити Позивачу цілодобове, безперешкодне використання таких об`єктів портової інфраструктури. Умова спірного договору щодо зобов?язання ТОВ «Еліксир України» забезпечити Позивачеві можливість користування всіма належними ТОВ «Еліксир Україна» на праві власності об?єктами (навіть без будь-якої прив?язки до обґрунтованої потреби у їх користуванні задля забезпечення певної технології) та цілодобово є очевидним порушенням права власності ТОВ «Еліксир Україна» на належне йому майно, яке захищається у відповідності до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 321 та ч. 7 ст. 319 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційні скарги без задоволення, оскаржуване рішення без змін. 
Зокрема, зазначив, що з аналізу змісту зазначених положень п.3.1. Договору купівлі – продажу ЄМК, положень ч. 1 ст.28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», позиції ВС визначеної у Постанові по справі №908/1260/20 можна дійти висновку про те, що ТОВ «Еліксир Україна» є правонаступником прав та обов?язків ЄМК, а отже є правонаступником зобов?язання ДП «МТП «Усть-Дунайськ» перед ТОВ «ЗТК», яке не виконало дії щодо укладення Договору про спільне використання технологічно пов?язаних об?єктів портової інфраструктури, обов?язок укладення якого встановлено ч.3 ст. 18 Закону україни «Про морські порти України», а також конкретно щодо дії відповідача-1 у рішенні Господарського суду Одеської області по справі №916/3971/21 від 17.02.2022 року.
Як тільки ТОВ «ЗТК» дізналось про перехід права до ТОВ «Еліксир Україна», то ТОВ «ЗТК» дійсно 19.09.2023 року направило на адресу директора ТОВ «Еліксир Україна» - Віхренко В.О. лист № 577-09/23 від 19.09.2023 року, отримання якого до речі відповідач і не заперечує. Однак, останній так і не підписав отриманий примірник Договору, та не надавав жодних зустрічних пропозицій, тому що, нібито пізно отримав лист та і зміст не влаштовує, що свідчить про знов ж таки введення суду в оману, щодо реальних намірів, а засвідчує додатково наявність спору між Сторонами.
Отже, у ТОВ «Еліксир України» виникло відповідне зобов?язання, як у нового власника 93/100 частин ЄМК, які раніше належали ДП «МТП «Усть-Дунайськ» щодо укладення відповідного Договору про спільне використання технологічно пов?язаних об?єктів портової інфраструктури з ТОВ «Зерновий Термінал Кілія», враховуючи той факт, що обов?язок передбачений ч.3 ст. 18 Закону України «Про морські порти України» стосується саме власника відповідної інфраструктури. Відповідно, враховуючи, що на момент розгляду справи у суді та фактичного ухилення ДП «МТІ «Усть-Дунайськ» від свого обов??язку укласти з ТОВ «ЗТК» відповідний Договір, обов?язок укладення якого передбачено також рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/3971/21, такий обов?язок у зв?язку з набуттям права власності перейшов до ТОВ «Еліксир Україна».
Господарським судом Одеської області по №916/3971/21 у рішенні від 17.02.2022 року, яким було визнано укладеним редакцію Договору про спільне використання технологічно пов?язаних об?єктів портової інфраструктури між ТОВ «ЗТК» та ДП «МТП «Усть-Дунайськ» було встановлено преюдиціальні факти: які свідчать про те, що наразі встановити та виокремити будь-який об?єкт нерухомості, щодо якого необхідно укладати Договір про спільне використання технологічно пов?язаних об?єктів портової інфраструктури враховуючи наявну інфраструктури порто-пункту Кілія, та склад майна, який належить сторонами не є можливим. Враховуючи вищезазначені доводи, редакція Договору, який рішенням Господарського суду Одеської області від 17.02.2022 року визнано повністю відповідаючою вимогам закону є повністю ідентична редакції Договору, який ТОВ «ЗТК» просило визнати укладеним в рамках даного провадження.
При цьому, редакція Договору який було визнано укладеним судом у справі №916/3971/21 повністю ідентична редакції Договору, який запропоновано для підпису ДП «МПТ «Усть-Дунайськ» та як наслідок його правонаступнику ТОВ «Еліксир Україна» та є предметом даного спору. Крім того, судом в зазначеному рішенні встановлено, ту обставину, що редакція Договору повністю відповідає вимогам закону.
Позивач також зазначив, що починаючи з 01.01.2024 року ДП «АМПУ» продовжує фактично надавати послуги ТОВ «ЗТК» з доступу портового оператору до причалу, саме на умовах Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу за №44- АМПУ-П-21 від 10.06.2021 року, а отже відповідач добровільно продовжив дію Договору на той самий строк, на який його було укладено.
До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано нові докази, а саме: копії рахунків ДП «АМПУ» №2/56 від 31.03.2024, №2/34 від 29.02.2024, №2/7 від 31.01.2024, копії актів наданих послуг ДП «АМПУ» №2/7 від 31.01.2024, №2/7 від 29.02.2024 та №2/56 від 31.03.2024.
У письмових поясненнях щодо відзиву на апеляційну скаргу представник відповідачів додатково зазначив, що Позивач повинен був з початку запропонувати укласти спірний договір безпосередньо до ТОВ «Еліксир Україна», і лише у разі ігнорування або відмови у задоволенні такої пропозиції з боку ТОВ «Еліксир Україна», у Позивача б виникли законні підстави передавати відповідний спір на розгляд суду. Втім, всупереч цьому, Позивач направив зазначену пропозицію на адресу ТОВ «Еліксир Україна» лише 19.09.2023 р., із одночасним (у той же день - 19.09.2023 року) зверненням Позивача до суду із заявою про зміну предмету позову та залучення ТОВ «Еліксир Україна» співвідповідачем у цій судовій справі, що вже саме по собі було і є достатньою підставою для відмови у задоволенні такого позову.
До письмових пояснень додано копії ухвал Господарського суду Одеської області та постанов Південно-західного апеляційного господарського суду по справам №916/5518/23, №916/795/24, №910/4846/24 та №916/1824/24.
Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами та призначено справу №916/3030/23 до розгляду на 14.05.2024 об 11:30.
В судовому засіданні 14.05.2024 прийняли участь представник позивача та представник відповідачів, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату ,час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників третіх осіб за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду заяви по суті.
Щодо долучених до відзиву на апеляційну скаргу нових доказів, судова колегія зазначає таке.
За змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано до суду клопотання про долучення нових доказів, не надав позивач і докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не обгрунтував причину не подання їх до суду першої інстанції, тому колегія суддів не приймає до уваги додані до відзиву нові докази та не буде надавати їм оцінку при розгляді справи по суті.
Щодо долучених до письмових пояснень копій судових рішень, колегія суддів вказує, що згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Оскільки доступ до судових рішень є відкритим та доступним у Єдиному державному реєстрі судових рішень, то немає підстав вирішувати питання про долучення судових рішень до справи відповідно до господарського процесуального закону.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.06.2021 між ДП ,,АМПУ” (Адміністрація) та ТОВ ,,ЗТК” (Портовий оператор) укладено договір про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) № 44-П-АМПУ-21, за умовами якого Адміністрація зобов`язується забезпечити доступ Портового оператора до причалу(ів) № 1 портового пункту Кілія філії ,,Усть-Дунайськ” ДП ,,АМПУ”, що перебуває у господарському віданні Адміністрації, для проведення Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а Портовий оператор зобов`язується сплатити Адміністрації плату за послуги. Послуга надається з метою забезпечення виконання Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використанням причалу(ів) у межах, визначених у паспорті споруди, а саме довжини та ширини конструкції (конструктивної ширини) споруди. 
Згідно п.7.1 цього договору він набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня поточного року його підписання, але у будь-якому разі не пізніше строку дії (чинності) документів, які були подані Портовим оператором до Адміністрації та стали підставою для укладання цього договору. 
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору за 30 календарних днів до закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору, до 31 грудня кожного наступного календарного року.
З матеріалів справи вбачається, що договір про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) продовжив дію за згодою його сторін до 31.12.2023.
В рамках справи №916/3971/21 рішенням господарського суду Одеської області від 17 лютого 2022 року, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 та постановою Верховного Суду від 18.10.2022 позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні Товариством з обмеженою відповідальністю “Зерновий термінал Кілія” права користування своїм майном шляхом зобов`язання Державного підприємства “Морський торговельний порт Усть-Дунайськ” утриматись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю “Зерновий термінал Кілія” у праві проходу, проїзду через прохідну літ. "Т" загальною площею 20,8 кв.м., що входить до складу 83/100 частин будівель та споруд, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2021 №288463013, на територію портового пункту Кілія філії “Усть – Дунайськ” Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту “Усть-Дунайськ”), розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4. Визнано укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю “Зерновий термінал Кілія” та Державним підприємством “Морський торговельний порт Усть-Дунайськ” договір про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури у визначеній редакції.
В подальшому 29.01.2023 ДП «МТІ «Усть-Дунайськ» і ТОВ «ЗТК» підписали Договір про надання послуг по використанню об?єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023. 
В подальшому листом №403/01/02-23 від 17.04.2023 року ДП «МТП «Усть-Дунайськ» в односторонньому порядку здійснило одностороннє розірвання зазначеного Договору.
З матеріалів даної справи вбачається, що 05.07.2023 ТОВ ,,ЗТК”  звернулось до ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, у господарського віданні якого перебуває 94/100 частин будівель та споруд на території портового пункту Кілія, розташованих за адресою: Одеська область, м.Кілія, вул. Портова, 4, з листом за вих. № 482-07/23 від 04.07.2023 про виконання обов`язку, передбаченого ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України” з метою врегулювання правовідносин щодо спільного користування технологічно пов`язаними об`єктами портової інфраструктури, шляхом укладання відповідного договору, до якого додано проект угоди в редакції, яка визнана укладеною рішенням Господарського суду Одеської області від 17.02.2022 у справі №916/3971/21.
ДП ,,АМПУ” оформило лист від 13.07.2023 №2249/10-09-02/Вих про небажання продовжувати дію договору від 10.06.2021 № 44-П-АМПУ-21 та фактичне його припинення з 01.01.2024.
У зв`язку з тим, що ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” в порушенням вимог ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України” та встановленого рішенням Господарського суду Одеської області від 17.02.2022 у справі №916/3971/21 обов`язку щодо укладення відповідного договору проігнорувало пропозицію ТОВ ,,ЗТК”, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.
14.04.2023 між ТОВ ,,Еліксир Україна” та Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській та Миколаївський областях договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” за результатами електронного аукціону з умовами, зареєстрований в реєстрі за № 1375 приватним нотаріусом Іллічовою Н.А., згідно з яким ТОВ ,,Еліксир Україна” придбало 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ (1/100 частина майна залишилась у власності держави).
Відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу ТОВ ,,Еліксир Україна”, яке придбало об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав і обов`язків відповідно до умов договору та законодавства України.
29.08.2023 в ході розгляду даної справи ТОВ ,,Еліксир Україна” за результатами приватизації набуло у власність 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ (1/100 частина майна залишилась у власності держави), що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.08.2023 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Фонд державного майна України (далі – ФДМУ) та Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Еліксир Україна” (далі – ТОВ ,,Еліксир Україна”).
19.09.2023 ТОВ ,,ЗТК” направило ТОВ ,,Еліксир Україна” пропозицію укласти договір, передбачений ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України”, 
19.09.2023 до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про зміну предмету позову та залучення ТОВ ,,Еліксир Україна” до участі у справі співвідповідачем згідно п.3.1 договору купівлі-продажу та ч.1 ст.28 Закону України ,,Про приватизацію державного та комунального майна”.
Однак договір у відповідній редакції не було укладено, і як стверджує позивач, ТОВ ,,Еліксир Україна” продовжує перешкоджати господарській діяльності ТОВ ,,ЗТК” на території портового пункту Кілія шляхом обмеження доступу до причалу.
Отже, предметом розгляду даної справи є вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні ТОВ ,,ЗТК” права користування своїм майном шляхом зобов`язання ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” та ТОВ ,,Еліксир Україна” утримуватись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть ТОВ ,,ЗТК” у праві проходу, проїзду через прохідну літ. „Т” загальною площею 20,8 кв.м, що входить до складу 93/100 частин будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107418151223), згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2023 р. № 339105291, на територію портового пункту Кілія філії „Усть-Дунайськ” ДП „АМПУ” (Адміністрація морського порту „Усть-Дунайськ), а також до об`єктів загального користування: надвірні споруди І-ІІІ (автомобільні шляхи, мостіння території), будівля трансформаторної літ. „1Н”, будівлі насосної літ. „1М” (які визначені в розділі „Висновки висновку експерта № 005/23 судової будівельно-технічної експертизи від 08.05.2023 р.) та до причалу № 1 на підставі та у порядку, передбаченими договором № 44- П-АМПУ-21 від 10.06.2021 р., розташованих за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4, а також визнання укладеним між ТОВ ,,Еліксир Україна” та ТОВ ,,ЗТК” договір про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури у запропонованій позивачем редакції.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
В ч.3 ст.179 ГК України закріплено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Згідно ст.181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. У такому разі день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Поряд з принципом свободи цивільно-правого договору законодавцем передбачено імперативну вимогу щодо укладення господарських договорів у разі, якщо існує пряма вказівка закону на вчинення такого правочину його сторонами, виходячи з їх правового статусу чи компетенції відповідного органу.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "ЗТК" зареєстроване в якості суб?єкта господарювання з 08.07.2019, основним напрямком діяльності якого є транспортне оброблення вантажів (код КВЕД 52.24). Даний клас включає: навантаження та розвантаження вантажів або багажу пасажирів незалежно від виду транспорту, що використовують для перевезення навантаження, у т.ч. закріплення, вантажу та розвантаження суден (стивідорські роботи) навантаження та розвантаження вантажних залізничних вагонів. 
Нормами ст. 1 Закону України "Про морські порти України" від 17.05.2012р. №4709-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що портовий оператор (стивідорна компанія) - суб?єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов?язані з цим види господарської діяльності.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про морські порти України” портовий оператор (стивідорна компанія) – суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов`язані з цим види господарської діяльності.
Відповідно до п.3.1., п.3.2. Правил надання морських послуг у морських портах України затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №348 від 05.06.2013 року вантажно-розвантажувальні роботи в морському порту здійснюють портові оператори, оператори терміналів на підставі договорів перевалки або інших договорів. 
Перелік портових операторів, операторів терміналів у кожному морському порту, а також перелік послуг, які вони надають, визначено в Реєстрі морських портів України, ведення якого здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Портовий оператор або оператор термінала надають послуги з ВО з вантажами, що перевозяться водним, залізничним, автомобільним і трубопровідним видами транспорту, а також з інших пов?язаних з цим робіт за замовленням замовника на підставі договорів відповідно до вимог чинного законодавства.
Матеріалами справи підтверджується, що  ТОВ "ЗТК" у правовідносинах з замовниками відповідних послуг (робіт) виступає як портовий оператор, здійснюючи навантажувальні роботи у портовому пункті Кілія, розташованому за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4,. 
Зазначене інформація, також підтверджується наявністю ТОВ «ЗТК» в реєстрі портових операторів України (т.1 а.с.43). 
Отже, колегія суддів зазначає, що ТОВ ,,ЗТК” на момент подачі позову та на теперішній час наявний в реєстрі портових операторів та фактично здійснює вантажно-розвантажувальні операції з використанням причалу, що свідчить про те, що позивач наділений статусом стивідорної компанії (портового оператора) відповідно до Закону України ,,Про морські порти України”.
Так, згідно ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України” власники та/або користувачі технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури зобов`язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов`язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.
Зі змісту наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що для здійснення господарської діяльності ТОВ ,,ЗТК”, як портовому оператору, існує необхідність укладання договору щодо доступу до причалу через спірну прохідну літ ,,Т”; порто-пункт, розміщений у місті Кілія, включає в себе частину майнового комплексу, розташованого за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова (Железнякова), 4, право володіння яким належало ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, а наразі ТОВ ,,Еліксир Україна” як його правонаступника, а частина цього майнового комплексу включає в себе рухоме майно, яке належить позивачеві, що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2021 р. у справі № 916/2514/21, а саме літ. ,,Ц” – зернопереробний комплекс загальною площею 4,8 кв.м, літ. ,,Ч” – ангар загальною площею 522,8 кв.м, та нерухоме майно загальною площею 340,6 кв.м, до складу якого входять: санпропускник з котельнею літ. ,,Б-Б1” загальною площею 163,5 кв.м, павільйон морвокзалу літ. ,,X” загальною площею 177,1 кв.м, орендовані позивачем у ТОВ ,,Зерновий термінальний комплекс ,,Кілія”, що й було встановлено при розгляді справи №916/3971/21.
Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові від 18.10.2022 у справі №916/3971/21 зазначив, що необхідність укладення договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури щодо забезпечення переміщення автотранспорту ТОВ "Зерновий термінал Кілія" до технологічних об`єктів портової інфраструктури і причалу портового пункту Кілія зумовлена, зокрема тим, що позивач є власником і користувачем рухомого і нерухомого майна, розташованого на території порту, наявність у сторін прав власників або користувачів технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури встановлена судами обох інстанцій, а предмет договору, в запропонованій позивачем редакції, є визнання взаємних прав і обов`язків сторін при спільному використанні об`єктів портової інфраструктури.
Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи  або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення) це можливість прийняття судом як беззаперечних обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. 
У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх  правонаступники.
Тому судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування ч.4 ст. 75 ГПК України щодо обставин встановлених у рішенні Господарського суду Одеської області від 17.02.2022 року стосовно необхідності укладення договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури щодо забезпечення переміщення автотранспорту ТОВ "Зерновий термінал Кілія" до технологічних об`єктів портової інфраструктури і причалу портового пункту Кілія. 
Відповідно, доводи апелянта жодним чином не спростовують тих обставин, на які суд першої інстанції посилався як на преюдиційні, а отже, в даній частині аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не заслуговують на увагу суду.
В той же час в апеляційній скарзі ТОВ ,,Еліксир Україна” зазначає, що загальна процедура правонаступництва ще не завершена, а тому ТОВ ,,Еліксир Україна” на момент розгляду даної справи ще не став правонаступником прав та обов`язків ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”.
Судова колегія відхиляє наведений вище аргумент скаржника, зважаючи на таке.
Питання правонаступництва при приватизації державного і комунального майна урегульовані у статті 28 вказаного вище Закону, що має назву "Правонаступництво власників".
Так, згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про приватизацію державного і комунальною майна", особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.
Аналіз наведеної норми Закону з огляду на її назву та зміст свідчить про те, що передбачене цієї нормою правонаступництво стосується саме осіб, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, тобто стосується саме покупця (власника) об`єкта приватизації, який в порядку правонаступництва і набуває майнових прав приватизованого підприємства.
При цьому передбачене цією нормою правонаступництво хоча і є частковим, оскільки, обмежується правом постійного користування земельною ділянкою, проте усі інші майнові права приватизованого підприємства передаються новому власнику в порядку правонаступництва у повному обсязі.
Зазначена спеціальна норма Закону не передбачає можливості правонаступництва майнових прав і обов`язків приватизованого підприємства іншою, ніж покупець (новий власник), особою.
Вказані висновки щодо правонаступництва у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 916/65/18 та від 29 квітня 2021 року у справі  №908/1260/20.
14.04.2023 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївський областях та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліксір Україна» було підписано Договір купівлі продажу об`єкта малої приватизації Єдиного майнового комплексу державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» за результатами електронного аукціону з умовами, зареєстровано в реєстрі за №1375 приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. (далі — «Договір купівлі-продажу ЄМК») 
Відповідно до 1.3.2. до об`єкту приватизації за Договором купівлі-продажу ЄМК входить зокрема: 94/100 частин Комплексу будівель та споруд, в цілому загальною площею 5179,4 кв. м., які розташовані за адресою: Одеська область, Ізмаїльській район, місто Кілія, вулиця Портова, 4. 
Відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу ТОВ ,,Еліксир Україна”, яке придбало об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав і обов`язків відповідно до умов договору та законодавства України. Вказане не стосується права постійного користування земельною ділянкою, яке оформлюється за Покупцем відповідно до чинного законодавства України. 
Отже, з аналізу зазначеного п.3.1. Договору купівлі-продажу ЄМК вбачається, що ТОВ «Еліксир Україна» є правонаступником майнових прав та обов?язків ЄМК. 
На виконання п.2.1. Договору купівлі-продажу ЄМК між ТОВ «Еліксир Україна» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївський областях, було підписано Акт приймання-передачі ЄМК ДП «МТП «Усть-Дунайськ» від 24.08.2023 року, як з переможцем аукціону.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно №346975519 від 18.09.2023 року, з 29.08.2023 року ТОВ «Еліксир України» стало власником 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ, номер відомостей про речове право: 51564272. 
Отже, з 29.08.2023 року ТОВ «Еліксир Україна» став новим власником замість ДП «МТП «Усть-Дунайськ» - 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ замість ДП «МТП «Усть-Дунайськ». 
Таким чином, враховуючи умови п.3.1. Договору купівлі-продажу ЄМК та у відповідності до положень ч.1 ст.28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Еліксир Україна» є правонаступником прав та обов`язків ЄМК.
Судова колегія звертає увагу, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом 14.07.2023 року, тому цілком логічною є та обставина, що останній не був обізнаний з тим, що з 29.08.2023 року ТОВ «Еліксир України» стане власником 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ.
Позивач, дізнавшись, що з 29.08.2023 року ТОВ «Еліксир України» стало власником 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ, звернувся з листом пропозицією №577-09/23 від 19.09.2023 року до ТОВ «Еліксир Україна» про укладення договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури №577-09/23 від 19.09.2023 року, з доказами його надіслання та отримання ТОВ «Еліксир Україна» (т.4 а.с.14-15).
ТОВ «Еліксир Україна»  не заперечує проти факту отримання вказаного листа. 
У вказаному листі позивач просив ТОВ «Еліксир Україна» в строк до 26.09.2023 на виконання обов`язку передбаченого ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України” щодо укладення договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, підписати та повернути один примірник зазначеного договору в редакції.
З моменту отримання листа-пропозиції 09.10.2023 ТОВ «Еліксир Україна» не підписав отриманий примірник договору зі свого боку, та не надав жодних зустрічних пропозицій щодо обов`язкового укладення договору на підставі ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України”, що й свідчить на наявність спору.
Аргумент скаржника, що необхідно спочатку запропонувати укласти спірний договір безпосередньо до ТОВ «Еліксир Україна», і лише у разі ігнорування або відмови у задоволенні такої пропозиції з боку ТОВ «Еліксир Україна», у Позивача б виникли законні підстави передавати відповідний спір на розгляд суду, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність спору про право, спростовуються наступним.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 №15-рп/2002 зазначено наступне таке. 
Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. 
Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. 
Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом.
Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання  є правом, а не обов`язком особи,  яка потребує такого захисту. 
Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.
Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору,  є правом, а не обов`язком особи,  яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. 
Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на звернення для захисту своїх прав (у даному випадку прав боржника) до суду.
У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.  
Добросовісність  при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. 
Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку підлягає врахуванню факт правонаступництва ТОВ «Еліксир Україна» прав та обов`язків ЄМК в силу ч. 1 ст.28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та положень п.3.1. Договору купівлі-продажу ЄМК, а також факт отримання листа №577-09/23 від 19.09.2023 і не виконання обов`язку ТОВ «Еліксир Україна» щодо укладення договору станом на сьогодні.
Суд наголошує, що згідно ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України” власники та/або користувачі технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури зобов`язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов`язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.
Суд звертає увагу, що вже в ході підготовчого провадження в суді першої інстанції відбулась заміна сторони у зобов`язанні, внаслідок якої ТОВ ,,Еліксир Україна” як новий власник єдиного майнового комплексу стало правонаступником обов`язків ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, пов`язаних з укладанням договору на виконання ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України”, і позивач, дізнавшись про придбання ТОВ ,,Еліксир Україна” ЄМК, надіслав останньому лист пропозицію та, як вбачається із обставин, які склалися між сторонами, з боку ТОВ ,,Еліксир Україна” продовжується ігнорування обов`язку, встановленого законом щодо укладення договору.
Тому, наявність спору з ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” з липня 2023 року, а в подальшому після укладення договору купівлі-продажу ЄМК від 14.04.2023 та направлення листа пропозиції щодо укладення договору правонаступнику державного підприємства - ТОВ «Еліксир Україна» 19.09.2023, продовження ігнорування цієї пропозиції на укладення договору вже з боку ТОВ «Еліксир Україна» по сьогодні, є достатнім для висновку, що між сторонами по справі існував та існує переддоговірний та досудовий спір щодо визначення порядку спільного використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, чим спростовуються доводи скаржника про відсутність спору та обов?язкових досудових процедур. 
Тим більше, з боку ДП «МТП «Усть-Дунайськ» та ТОВ «Еліксир Україна» було подано апеляційні скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23, і на даний час між позивачем, як портовим оператором, та ТОВ «Еліксир Україна», як новим власником ЄМК, не укладено договір, який має бути обов`язково укладений між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства.
Частиною 7  статті 46 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до  статті 192 Господарського процесуального кодексу України  мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву,  на будь-якій стадії судового процесу.
Отже, всупереч приписам ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України”, ТОВ «Еліксир Україна», як власник технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, ані з 14.04.2023, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації Єдиного майнового комплексу державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», ані з 29.08.2023 року, коли ТОВ «Еліксир України» стало власником 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ, будучи обізнаним з правами та обов`язками ДП «МТП «Усть-Дунайськ» як попереднього власника ЄМК, до 15.02.2024, тобто до ухвалення оскаржуваного рішення, ТОВ «Еліксир України» не виконувало обов`язок щодо укладення з позивачем договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, умови якого визначають взаємні права і обов`язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту з ТОВ ,,ЗТК”.
Враховуючи викладене у сукупності, беручи до уваги приписи ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України”, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність визнання договору укладеним в редакції, запропонованій ТОВ ,,ЗТК”.
При цьому, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовна вимога про визнання договору укладеним підлягає частковому задоволенню з урахуванням змін суду першої інстанції (в тексті договору суд замінив слово ,,балансоутримувач” на слово ,,власник”, оскільки ТОВ ,,Еліксир Україна” являється власником майна, а не балансоутримувачем, яким було ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”; вислови ,,Портовий оператор-1” та ,,Портовий оператор-2” суд замінив висловами ,,Сторона-1” та ,,Сторона-2”, т.я. коректний по відношенню до ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” статус портового оператора на ТОВ ,,Еліксир Україна”, яке його не має, не може бути розповсюдженим).
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге, - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень гл. 29 цього Кодексу.
З урахуванням наведених положень законодавства власник  має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17).
Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.
Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.
Зобов`язально-правові позови базуються, як правило, на договорах, але можуть ґрунтуватися і на недоговірних зобов`язаннях.
Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні Антимонопольного комітету України від 17.08.2023 №220-р закріплено для ТОВ ,,Еліксир Україна” зобов`язання, а саме не перешкоджати без обґрунтованих причин проходу проїзду через ворота (,,надвірна споруда №1”) суб`єктів господарювання, які мають таке право згідно з законодавством України, що регулює пропускний режим морських портів та доступ до них (т.3 а.с.180-191).
Зі змісту оголошення Антимонопольного комітету України від 14.08.2023 вбачається, що комітет здійснював розгляд справи №130-25/4-23-ЕКк про концентрацію у вигляді придбання ТОВ «ЕЛІКСИР УКРАЇНА» (м. Вінниця) активів у вигляді єдиного майнового комплексу ДП «МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ- ДУНАЙСЬК» (м. Вилково, Одеська обл.), що розташований за адресами: вул. Портова, 4, м. Кілія, Одеська обл.; вулиця Різдвяна, 201, м. Вилкове, Одеська обл.; вул. Придунайська, 2, м. Вилкове, Одеська обл.; вул. Придунайська, 46, м. Вилкове, Одеська обл.; Жебріянівська бухта Чорного моря, о. Шабаш, Одеська обл. (далі - ЄМК).
Під час аналізу матеріалів справи було встановлено наступне. Задіяними у концентрації ринками є ринки: - навантажувально-розвантажувальних робіт (стивідорні послуги) у межах порту Усть-Дунайськ; ??послуг флоту у межах акваторії порту Усть-Дунайськ; послуг зберігання продукції (вантажів) у межах Кілійської, Ізмаїльської, Татарбунарської та Арцизької територіальних громад Одеської області. 
Під час оцінки впливу заявленої концентрації на конкурентне середовище на зазначених товарних ринках, Комітетом встановлено наявність можливих негативних ефектів, зокрема на ринку навантажувально-розвантажувальних робіт (стивідорні послуги) у межах порту Усть-Дунайськ. 
У зв?язку з цим, під час розгляду справи, відповідно до частини другої статті 31 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) учасникам концентрації була надана можливість запропонувати зобов`язання, які готові взяти на себе учасники заявленої концетрації, що усували б відповідний негативний вплив концентрації на конкуренцію та дозволили б органу комітету про надання дозволу на концентрацію. 
На виконання вимог Закону учасники концентрації надали пропозиції щодо зобов?язань такого змісту: 
«З метою пом?якшення потенційного негативного впливу концентрації на конкуренцію в межах морського порту Усть-Дунайськ, ТОВ «ЕЛІКСИР Україна», з урахуванням відносин контролю, зобов?язується: 
1) не перешкоджати без обґрунтованих причин проходу/проїзду через ворота «надвірна споруда №1») суб?єктів господарювання, які мають таке право згідно з законодавством України, що регулює пропускний режим морських портів та доступ до них; 
2) не обмежувати без обґрунтованих технічних причин доступ портових операторів морського порту Усть-Дунайськ до електричної енергії, яка отримується від трансформаторного обладнання, що придбається в рамках заявленої концентрації, за умови повного відшкодування фактичних витрат ТОВ «ЕЛІКСИР Україна», пов?язаних зі споживанням електричної енергії такими суб?єктами господарювання».
Як вже було зазначено вище, ТОВ "ЗТК" є портовим оператором, а також законним власником 6/100 частин комплексу будівель та споруд, які перебувають на території портового пункту Кілія порту "Усть-Дунайськ", також власником іншого майна, яке законно перебуває на території портового пункту Кілія порту "Усть-Дунайськ".
Так, на праві приватної власності позивачу належить наступне нерухоме майно, яке є необхідним при здійсненні господарської діяльності, як портовим оператором, а саме: будівля ангару, літ. «Ч» (одноповерхова арочна, каркасна споруда прямокутної форми), загальною площею -521,5 м2, висотою - 11,0 м; будівлі вагової, літ. «С» (одноповерхова споруда з технологічним напрямком яка складається з двох частин: операторської, площею 9,29 м2, висотою 2,3 м та навісу де розташована вагова платформа), площею 76,41 м2, висотою 4,3 м, загальна площа тимчасової споруди - 85,7 м2; будівлі зернопереробного комплексу, літ. «Ц», (естакада для розміщення вантажно-розвантажувального обладнання, прямокутна різнорівнева каркасна споруда, що яка складається з декількох частин: пульту керування, підйомної платформа, прийомного бункеру, двох рамп (в`їзд - виїзд), висота підйомної - 1,0 м, висота примення де розташований прийомний бункер - від 4,0 м до 4,6 м, висота приміщення де розташований пульт керування - 3,1 м, висота рампи (в?їзд - виїзд) - 1,8 м), загальна площа тимчасової споруди - 364,5м2). 
Зазначені обставини встановлені Рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/2514/21 від 24.11.2021 року, а також Рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/1828/22 від 21.02.2023 року, Рішенням господарського суду Одеської області по справі 916/2925/21 від 28.12.2022 року, Рішенням господарського суду Одеської області по справі 916/3971/21 від 17.02.2022, залишених без змін апеляційною інстанцією і касаційною інстанцією.
Так, для здійснення господарської діяльності ТОВ ,,ЗТК” існує необхідність укладання договору щодо доступу до причалу через спірну прохідну літ ,,Т”; порто-пункт, розміщений у місті Кілія, включає в себе частину майнового комплексу, розташованого за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова (Железнякова), 4, право володіння яким належить вже ТОВ «Еліксир Україна», а частина цього майнового комплексу включає в себе рухоме майно, яке належить позивачеві, що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2021 р. у справі № 916/2514/21, а саме літ. ,,Ц” – зернопереробний комплекс загальною площею 4,8 кв.м, літ. ,,Ч” – ангар загальною площею 522,8 кв.м, та нерухоме майно загальною площею 340,6 кв.м, до складу якого входять: санпропускник з котельнею літ. ,,Б-Б1” загальною площею 163,5 кв.м, павільйон морвокзалу літ. ,,X” загальною площею 177,1 кв.м, орендовані позивачем у ТОВ ,,Зерновий термінальний комплекс ,,Кілія”;
З матеріалів справи вбачається, що допуск на територію морського порту Усть-Дунайськ у порто-пункті Кілія відбувається виключно через КПП, тобто прохідну ,,Т”, а на території причалу №1 ТОВ ,,ЗТК” має право здійснювати вантажо-розвантажувальні роботи та надавати послуги з використанням причалу.
Всі об`єкти (рухоме та нерухоме майно), які знаходяться на території порто-пункту Кілія, входять до складу інфраструктури цього морського порту, забезпечують безперервність технологічного процесу, тому редакція договору, запропонована позивачем, відповідає вимогам ч.3 ст.18 Закону України ,,Про морські порти України”
Згідно п.2.1 запропонованого позивачем проекту договору предметом даного договору є визначення взаємних прав і обов`язків Сторін при спільному використанні об`єктів портової інфраструктури, власником яких є Сторона-1, задля забезпечення переміщення Автотранспорту до технологічних об`єктів портової інфраструктури Сторони-2 і причалу ДП ,,АМПУ” № 1 та у зворотному напрямку.
Тому потрібним для цього майном являються автомобільні шляхи та мостіння, які, будучи об`єктами портової інфраструктури, технологічно пов`язані з діяльністю ТОВ ,,ЗТК” як портового оператора, чим спростовуються доводи відповідачів з приводу відсутності технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури у ТОВ ,,ЗТК” з ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК” та ТОВ ,,Еліксир Україна”, а також стосовно того, що з предмету договору, який позивач просить суд визнати укладеним, не можна зрозуміти, яке саме майно хоче використовувати ТОВ ,,ЗТК”.
Вказані обставини були вже досліджені та їм надано правову оцінку при розгляді справи №916/3971/21, а саме те, що до складу інфраструктури порто-пункту Кілія, який забезпечує вантажно-розвантажувальні роботи біля єдиного портового причалу, входять як об`єкти належні позивачеві (рухоме та нерухоме майно, так і відповідачеві: нерухоме майно та земельна ділянка в межах порто-пункту Кілія), тому відокремити будь-який об`єкт нерухомості, який би самотужки забезпечив би позивачу можливість здійснювати послугу портового оператора неможливо.
Колегія суддів зазначає, що предметом договору є спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів які слугують єдиною можливістю забезпечення технологічного процесу на території порту, а саме доставка вантажу для розвантаження/завантаження до причалу №1, а також приміщень, споруд, які належать позивачу, чим спростовуються посилання відповідача про порушення його прав як власника майна.
Також з матеріалів справи вбачається та жодним чином не спростовано відповідачами, що ДП ,,МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК”, в односторонньому порядку розірвав договір про надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури від 24.01.2023 №29Д, зміст якого ідентичний змісту договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, який визнаний укладеним рішенням суду по справі №916/3971/21.
За статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проаналізувавши  обставини справи та дослідивши матеріали справи у сукупності, на думку судової колегії, поведінка ТОВ ,,Еліксир Україна” свідчить про ухилення від обов`язку укласти договір про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури з ТОВ «ЗТК». 
На підтвердження цього,  судова колегія враховує наступні обставини, а саме:  у квітні 2023 року ТОВ ,,Еліксир Україна”  придбало ЄМК, в жовтні  2023 – отримало лист пропозицію про укладення договору, в лютому 2024 ухвалено оскаржуване рішення, в процесі розгляду справи відсутні намагання ТОВ ,,Еліксир Україна” укласти спірний договір або мирову угоду щодо суті спору, в березні 2024 подана апеляційна скарга  ТОВ ,,Еліксир Україна” на рішення суду.
Судова колегія наголошує, що діяльність ТОВ «ЗТК» як портового оператора та власника 6/100 частин комплексу будівель та споруд, які перебувають на території портового пункту Кілія порту "Усть-Дунайськ", потребує забезпечення руху його автотранспорту, зокрема, через прохідну літ. ,,Т”, тому відсутність укладеного договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури фактично позбавляє права на  прохід або проїзд через прохідну літ. ,,Т”, обмежує доступ до інших об`єктів загального користування, що свідчить про наявність перешкод, які слід усунути в судовому порядку.
При цьому, судова колегія зауважує, що редакція Договору, який було визнано укладеним судом у справі №916/3971/21 ідентичній редакції Договору, який запропоновано для підпису ДП «МТП «Усть-Дунайськ» та як наслідок його правонаступнику ТОВ «Еліксир Україна» та є предметом даного спору, редакція якого повністю відповідає вимогам закону.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ права користування своїм майном шляхом зобов`язання Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК", Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Еліксир Україна" утриматись від вчинення дій, що перешкоджатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю ,,ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ" у праві проходу, проїзду через прохідну літ. ,,Т" загальною площею 20,8 кв.м, що входить до складу 93/100 частин будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107418151223) згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2023 р. № 339105291, а також користування автомобільними шляхами, мостінням території, які ведуть до причалу №1 на підставі та у порядку, передбаченим договором № 44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021р., на території портового пункту Кілія філії ,,Усть-Дунайськ" ДП ,,Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту ,,Усть-Дунайськ"), розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 4; та про визнання укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ" договір про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури, в редакції, зазначеній в резолютивній частині рішення.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржників, що викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3030/23 - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 21.05.2024.

Головуючий суддя                                                              А.І. Ярош

судді                                                                                Г.І. Діброва

                                                                                          Н.М. Принцевська