ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 червня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/3345/21(916/4077/23)	

Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.  

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.
за участю:
від ТОВ «Одеський Олійноекстраційний завод» - арбітражний керуючий Беркут М.С.;
від ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-КР» - Кудрявцев О.В.;
від АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат Гижко О.Л.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   
Арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича 
на рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 
по справі №916/3345/21(916/4077/23)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича                                                               
до відповідачів:
1) Приватного підприємства «Харчові технології»; 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропром-КР» 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»  
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання протиправними та скасування рішень приватних нотаріусів.        
                   
суддя суду першої інстанції - Грабован Л.І.                      
місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області. 
Повний текст рішення складено та підписано: 15 березня 2024 року. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Беркута М.С. звернулось із позовною заявою від 18.09.2023 (вх. №4628/23 від 18.09.2023р.) до відповідачів Приватного підприємства «Харчові технології» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропром-КР», в якій просить:
-          визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.04.2016, укладений між ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» (продавець), ПП "Харчові Технології" (покупець 1) та ТОВ «Агропром-КР» (покупець-2), що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. та зареєстрований в реєстрі за №904;
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В., номер відомостей про речове право: 14124375, індексний номер рішення: 29211220 від 12.04.2016р., щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна за ПП "Харчові Технології" (код ЄДРПО 32718598), з видом спільної власності - спільна часткова та з розміром частки: 99/100, а саме - нежитлових будівель та споруд загальною площею 26536.1 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, реєстраційний номер об`єкта: 471144051101;
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В., номер відомостей про речове право: 14124376, індексний номер рішення: 29211220 від 12.04.2016р., щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна за ТОВ "Агропром-КР" (код ЄДРПО 40349948), з видом спільної власності - спільна часткова та з розміром частки: 1/100, а саме - нежитлових будівель та споруд загальною площею 26536.1 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, реєстраційний номер об`єкта: 471144051101;
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В., номер відомостей про речове право: 7253022, індексний номер рішення: 29211220 про припинення речового права за ТОВ "Одеський Олійноекстракційний завод" (код ЄДРПОУ 32394598) на нерухоме майно, а саме - нежитлових будівель та споруд загальною площею 26536.1 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, реєстраційний номер об`єкта: 471144051101;
-          визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2016р., укладений між ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» (продавець), ПП "Харчові Технології" (покупець 1) та ТОВ "Агропром-КР" (покупець-2), що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. та зареєстрований в реєстрі за №907;
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В., номер відомостей про речове право: 14124554, індексний номер рішення: 29211908 від 12.04.2016р., щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна за ПП "Харчові Технології" (код ЄДРПО 32718598), з видом спільної власності - спільна часткова та з розміром частки: 99/100, а саме - земельна ділянка кадастровим номером 5110136600:30:005:0010. загальною площею 6.8445, цільове призначення: землі промисловості, яка знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 433771051101; 
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В., номер відомостей про речове право: 14124554, індексний номер рішення: 29211908 від 12.04.2016р., щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна за ТОВ "Агропром-КР" (код ЄДРПО 40349948), з видом спільної власності - спільна часткова та з розміром частки: 1/100, а саме - земельна ділянка кадастровим номером 5110136600:30:005:0010. загальною площею 6.8445, цільове призначення: землі промисловості, яка знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 433771051101; 
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В., номер відомостей про речове право: 14124554, індексний номер рішення: 29211908 про припинення речового права за ТОВ "Одеський Олійноекстракційний завод" (код ЄДРПОУ 32394598) на нерухоме майно, а саме - земельна ділянка кадастровим номером 5110136600:30:005:0010. загальною площею 6.8445, цільове призначення: землі промисловості, яка знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 433771051101; 
-          визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.07.2017р., укладений між ТОВ "Одеський Олійноекстракційний завод" (продавець) та ПП "Харчові Технології" (покупець), що посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Тєрєховою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 987; 
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Тєрєхової С.В., номер відомостей про речове право: 21621015, індексний номер рішення: 36369642 від 28.07.2017р. щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна за ПП "Харчові Технології" (код ЄДРПО 32718598), з розміром частки: 1/1, а саме - нежитлова будівля цеху, загальною площею 290,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Мечнікова, буд. 132А,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 395334551101;
-          визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Тєрєхової С.В., номер відомостей про речове право: 21621015, індексний номер рішення: 36369642 про припинення речового права за ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» (код ЄДРПОУ 32394598) на нерухоме майно, а саме - нежитлова будівля цеху, загальною площею 290,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Мечнікова, буд. 132А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 395334551101.
Позивач посилається на те, що на момент укладення договорів купівлі-продажу та відчуження нерухомого майна за цими договорами, існувала заборгованість перед АТ «Укрексімбанк» за генеральною кредитною угодою з ЗАТ «Креатив», кредитними договорами та укладеного в забезпечення цих договорів договору поруки з поручителем ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод».
Позивач повідомляє, що договори купівлі-продажу є недійсними не лише з підстав порушення загальних засад цивільного законодавства, а й в силу ст. 234 ЦК України як фіктивні.
Також позивач посилається на сумнівність вказаних фінансових операцій, оскільки ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» оплати не отримав по цьому договору, тобто оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених цим правових наслідків, та вчинений на шкоду іншим особам.
Підставою визнання недійсними договорів позивач вказує і те, що вони суперечать п.4.1 Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», оскільки укладені без рішення загальних зборів учасників ТОВ.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що позивачем не доведено порушення права (охоронюваного законом інтересу) позивача, не надано належних доказів того, що при відчуженні майна позивача наявні ознаки правочинів, що могли б бути визнані недійсними з підстав, які зазначені у позові. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Арбітражний керуючий Беркут Максим Сергійович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
Скаржник вважає помилковим висновок суду про виконання договорів, оскільки наявні ознаки сумнівності фінансових операцій, зокрема платіжні інструкції які наявні в матеріалах справи не відповідають вимогам Договорів №№ 904, 907 та 987.
Скаржник зазначає про наявність фактів які підтверджують, що метою укладення спірних правочинів, які контролюються заінтересованими особами, є незаконне та фактично безоплатне відчуження ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» єдиного наявного в Товариства майна з метою уникнення виконання ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» власних зобов`язань, внаслідок чого майна боржника стало недостатньо для задоволення грошових вимог кредиторів, а відтак, ліквідатор ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» вважає, що оспорюваними договорами порушуються права кредиторів, в тому числі АТ «Укрексімбанк», на належне виконання ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» своїх зобов`язань перед ними, вимоги якого підтверджені в передбаченому законом порядку, що є підставою для задоволення позову.
Боржник в період існування грошових зобов`язань перед Кредиторами, суми яких стягнені за судовим рішенням, вчинив оспорювані правочини з відчуження власних активів (права вимоги), які могли бути використані для задоволення відповідних вимог Кредиторів, однак без досягнення при цьому Боржником відповідної економічної мети - плати за відчужене право вимоги, - господарські операції(транзакції) не призвели до такого (не мали розумне пояснення мети, мотивів їх здійснення), Договори є такими, що укладені на шкоду Боржнику - ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» та його Кредиторам.
Таким чином, оспорюванні договори можуть бути кваліфіковані, як правочин, які не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, та вчинені на шкоду іншим особам.
Скаржник зазначає про укладення правочинів між пов`язаними між собою особами та зазначає про тотожність складів їх учасників та кінцевих бенефіціарних власників (контролерів): ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-КР» 
Також скаржник зазначає, що укладення договорів купівлі-продажу грубо суперечить п. 4.1 Положення про Виконавчий орган ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», а також про ознаки фраудаторності спірних правочинів
Скаржник зауважує, що в матеріалах справи наявні всі правові підстави для скасування рішення, яким відмовлено Позивачу у задоволенні позовної заяви, вимогами якої є визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання протиправними та скасування рішень приватних нотаріусів та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовну заяву Ліквідатора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання протиправними та скасування рішень приватних нотаріусів у справі № 916/3345/21(916/4077/23) в повному обсязі.
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Богатир К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 08.04.2024.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/3345/21(916/4077/23) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 доручено Господарського суду Одеської області невідкладно надіслати на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи №916/3345/21(916/4077/23). 
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 по справі №916/3345/21(916/4077/23) до надходження матеріалів справи  з суду першої інстанції. 
18.04.2024 матеріали справи №916/3345/21(916/4077/23) надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 у справі №   916/3345/21(916/4077/23).
Призначено справу № 916/3345/21(916/4077/23) до розгляду на 18.06.2024 о 15:00 год.
Доводи інших учасників провадження у справі: 
06.05.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-КР» надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.  
06.05.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Державний експортно-імпортний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить задовольнити апеляційну скаргу.
В судове засідання 18.06.2024 з`явились представники ПП «Харчові технології», ТОВ «Агропром-КР», АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та арбітражний керуючий Беркут М.С.
Арбітражний керуючий Беркут М.С. та представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали. 
Представник ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-КР» заперечував щодо доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
12.04.2016 між ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-Кр» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна  (зареєстрований в рееєстрі за №904  бланк HAT 840693, 840694) ( т. 1 а.с.116-120, т.6 а.с. 191-194), п. 1.1. якого передбачено, що ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» продало, а ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-Кр» купили у приватну спільну часткову власність (розподіл часток у праві власності на майно - ПП «Харчові технології» - 99/100 часток) ТОВ «Агропром-Кр» - 1/100 частку) нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 28053, 6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132. 
Згідно п. 2. вказаного договору нерухоме майно належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на майно №28071590, виданого 14.10.2014р. державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Заєць К.В.
Продаж  нерухомого майна зроблено за ціною - 87 378 946, 80 грн.    
Оціночна вартість нерухомого майна згідно висновку про оціночну вартість у звіті складеного 13.11.2015 суб`єктом оціночної діяльності, фізичною особою-підприємцем, становить 72 815 789 грн. без ПДВ. 
12.04.2016 між ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-Кр» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки  (зареєстрований в рєєстрі за №907 бланк НАТ 840697, 840699) ( т.1 а.с.121-125, т.6 а.с. 195-199) , п. 1.1. якого передбачено, що ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» продало, а ПП «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-Кр» купили у приватну спільну часткову власність (розподіл часток у праві власності на майно - ПП «Харчові технології» - 99/10 часток, ТОВ «Агропром-Кр» - 1/100 частку) земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 132. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5102817232016 від 31.03.2016, виданого Управлінням Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області земельна ділянка має наступні характеристики: загальна площа земельної ділянки 6, 8445 га; кадастровий номер: 5110136600:30:005:0010. Згідно п. 2 вказаного договору продаж земельної ділянки здійснено за ціною - 6 535 200 грн. 
Відповідно до п. 3 зазначеного договору оціночна вартість земельної ділянки становить 5 446 000 грн. згідно висновку про оціночну діяльність земельної ділянки у Звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного 28.12.2015.
Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що під обтяженням, забороною відчуження (арештом), іпотекою згідно з витягами, виданими з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.04.2016, ця земельна ділянка не перебуває. 
28.07.2017 між ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», ПП «Харчові технології» був укладений купівлі-продажу нерухомого майна (т.1 а.с.126-131), п. 1.1. якого передбачено, що відповідно до умов цього договору продавець, передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) визначений цим договором об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля цеху, загальною площею 290, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 134-А, що належить продавцю на праві власності, і сплачує за нього визначену цим договором ціну. Нерухоме майно, що відчужується продавцем за цим договором, розташоване на земельній ділянці: площею 6, 8445 га; кадастровий номер: 5110136600:30:005:0010.
Згідно п. 1.2. вказаного договору нерухоме майно, що відчужується продавцем за цим договором, належить продавцеві на підставі рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2010 по справі №20/51-10-2074.
Відповідно п. 2.1. зазначеного договору згідно з довідкою про балансову вартість, виданою 28.07.2017 ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», балансова вартість відчуженого нерухомого майна становить 320 150 грн. без ПДВ.
П. 2.3. вказаного договору передбачено, що ціна продажу відчужуваного нерухомого майна складає 384 180 грн. 
Згідно п. 2.4. зазначеного договору всі платежі за цим договором здійснюються покупцем в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок продавця. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №314818975 від 10.11.2022 об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 26 536, 1 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, право власності припинено ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» 12.04.2016.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345130099 від 04.09.2023  нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 26 536, 1 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132, належать на праві спільної часткової власності із розміром частки - 99/100 ПП «Харчові технології». 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345129062 від 04.06.2023 земельна ділянка, кадастровий номер: 5110136600:30:005:0010, площа 6, 8445 га, адреса: м. Одеса, вул. Мечникова, земельна ділянка 132, належать на праві спільної часткової власності із розміром частки - 1/100 ТОВ «Агропром-Кр».
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345130603 від 04.09.2023 нежитлова будівля цеху, загальна площа 290, 7 кв.м., адреса: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 132-А, належить ПП «Харчові технології». 
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання  недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною яких є боржник, за правилами, визначеним ГПК України.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Згідно частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).
Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.
На відміну від вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавство про банкрутство (стаття 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту підтверджується висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16, постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20.
Відповідно до частини 1 статті 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута, у тому числі виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, формує ліквідаційну масу, заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, продає майно банкрута тощо. Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси (ч. 1 ст. 62 КУзПБ), а кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 64 КУзПБ).
Щодо суті заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Ліквідатор Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод», на виконання повноважень ліквідатора, відповідно до вимог ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, звернулась до Господарського суду Одеської області в межах справи про банкрутство боржника із позовною заявою про визнання недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, застосування наслідків недійсності цих правочинів.
Щодо доводів ліквідатора про виконання спірних договорів.
Відповідно до п. 2 договору № 904 ПП «Харчові технології» (відповідач-1) зобов`язаний сплатити на користь позивача протягом шести місяців з моменту укладення договору повністю або рівними чи нерівними частинами 86 505 157,33 грн, а ТОВ «Агропром-КР» (відповідач - 2)  - 873 789,47 грн. 
На підтвердження оплати за договором № 904 відповідач-1 надав суду копії платіжних інструкцій № № 125-134 від 25.05.2016 та № № 135-147 від 26.05.2016 (т.4.а.с. 128,129,197-203) на загальну суму 86 505 157,33 грн. Транзакції за вказаними платіжними інструкціями у відповідні дати, з аналогічними сумами та призначенням платежу також відображені у виписці по поточному рахунку позивача в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1, яку до позовної заяви долучив ліквідатор  (т.2 а.с.7-8).
Щодо доводів скаржника, що надані відповідачем-1 платіжні інструкції не стосуються договору № 904 з тих підстав, що в призначенні платежу: «Оплата за обладнання зг. нотаріального договору НАТ 840693 від 12.04.2016» не заначено, що оплати здійснювалися на виконання саме договору № 904 за нерухоме майно. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем-1 долучено до матеріалів справи належну копію договору № 904, зі змісту якої вбачається, що договір № 904 було укладено у нотаріальній формі 12.04.2016. Перша сторінка договору № 904 надрукована на нотаріальному бланку наступної серії та номеру - НАТ 840693. Окрім цього, ліквідатором до позовної заяви долучено копію договору № 904, яка була отримана ліквідатором від приватного нотаріуса Рисіної С.В. На останній сторінці вказаної копії міститься запис, який явно свідчить про серію та номери нотаріальних бланків, використаних для друку договору № 904, а саме: «НАТ 8406…, НАТ 8406…, НАТ 8406…»). Отже, договір № 904 був роздрукований на нотаріальному бланку відповідної серії та номеру, який зазначено в призначенні платежу у досліджуваних платіжних інструкціях. 
При цьому судом не досліджується правильність заповнення платіжного документу, а лише констатується факт, що зазначення серії та номеру нотаріального бланку, дати укладення договору в призначенні платежу, та сума сплачених грошових коштів дає можливість ідентифікувати такі платежі як оплату за договором № 904. 
Таким чином, зазначені вище обставини підтверджують той факт, що призначення платежу, яке зазначено у платіжних інструкціях № № 125-134 від 25.05.2016 та № № 135- 147 від 26.05.2016, відповідно і самі платіжні інструкції та проведені на їх підставі транзакції стосуються оплати за договором № 904.
Відповідач-2 на підтвердження оплати за договором № 904 надав платіжні інструкції № 7 від 21.02.2017 та № 9 від 03.03.2017 (т.5 а.с.56-57) на загальну суму 873 789,47 грн, в яких зазначено призначення платежу «За нежитлові будинки та споруди згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.04.2016» та «За нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.04.2016 р.» відповідно. 
Транзакції на виконання зазначених платіжних інструкцій відображені у виписці по поточному рахунку позивача в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1, яку до позовної заяви долучив ліквідатор. Таким чином, відповідачем-1 та відповідачем-2 ціна договору № 904 була сплачена   позивачу.
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт оплати відповідачем-1 та відповідачем-2  позивачу ціни договору № 907. Відповідно до п. 2 договору № 907 його ціна складає 6 535 000,00 грн, з яких відповідач-1 зобов`язаний сплатити на користь позивача повністю або рівними чи нерівними частинами 6 469 848,00 грн, а відповідач-2 - 65 352,00 грн. 
На підтвердження оплати за договором № 907 відповідач-1 надав суду копії платіжних інструкцій № № 123, 124 від 25.05.2016 (т.4 а.с.130) про перерахування на користь позивача грошових коштів в сумі 6 535 200,00 грн.
Оскільки відповідач-1 сплатив на користь позивача надмірні грошові кошти, останній 31.05.2016 повернув відповідачу-1 зайво перераховані кошти в сумі 65 352,00 грн. Дана транзакція підтверджується наданою відповідачем-1 платіжною інструкцією № 77 від 31.05.2016 (т.4 а.с.196).
Отже, підтверджено документально, що відповідач повністю сплатив на користь позивача свою частину ціни договору № 907 в сумі 6 469 848,00 грн. Транзакції за вказаними платіжними інструкціями у відповідні дати, з аналогічними сумами та призначенням платежу також відображені у виписці по поточному рахунку позивача в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1, яку до позовної заяви долучив ліквідатор. 
Щодо доводів скаржника, що надані відповідачем-1 платіжні інструкції не стосуються договору № 907, оскільки в призначенні платежу: «Оплата за обладнання зг. нотаріального договору НАТ 840697 від 12.04.2016» не заначено, що оплати здійснювалися на виконання саме договору № 907 за земельну ділянку, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідачем-1 долучено до матеріалів справи належну копію договору № 907, зі змісту якої вбачається, що договір № 907 укладено у нотаріальній формі 12.04.2016. Перша сторінка договору № 907 надрукована на нотаріальному бланку наступної серії та номеру - НАТ 840697. Також, ліквідатор до позовної заяви долучив копію договору № 907, яка була отримана ліквідатором від приватного нотаріуса Рисіної С.В. На останній сторінці вказаної копії міститься запис, який явно свідчить про серію та номери нотаріальних бланків, використаних для друку договору № 904, а саме: «НАТ 84069…, НАТ 84069…, НАТ 84069…». Отже, договір № 907 був роздрукований на нотаріальному бланку відповідної серії та номеру, який зазначено в призначенні платежу у досліджуваних платіжних інструкціях. 
Таким чином, зазначені вище обставини підтверджують той факт, що призначення платежу, яке зазначено у платіжних інструкціях № № 123, 124 від 25.05.2016, відповідно і самі платіжні інструкції та проведені на їх підставі транзакції стосуються оплати за договором № 907. Відповідач-2, в свою чергу, на підтвердження оплати своєї частини ціни договору № 907 надав суду платіжне доручення № 6 від 21.02.2017 на суму 65 352,00 грн. з призначенням платежу: «За земельну ділянку, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2016». Транзакція на виконання даного платіжного доручення відображена у виписці по поточному рахунку позивача в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1, яку до позовної заяви долучив. Отже, відповідачем-1 та відповідачем-2 ціна договору № 907 була сплачена на користь позивача. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт оплати Приватним підприємством «Харчові технології» та ТОВ «Агропром-КР» ціни договору № 904,907.
Щодо доводів скаржника про безоплатності договору № 987, колегія суддів зазначає наступне. 
ПП «Харчові технології» на підтвердження оплати надало суду платіжну інструкцію № 13 від 28.07.2017 (т.4 а.с.131) на суму 384 180,00 грн, яка і складає 100 % ціни договору № 987. Зазначена транзакція у відповідну дату, з аналогічною сумою та призначенням платежу відображена у виписці по поточному рахунку позивача в АТ "ОТП Банк" № НОМЕР_1, яку до позовної заяви долучив ліквідатор (аркуш позовної заяви 270). Водночас позивач вважає, що надані відповідачем-1 документи не підтверджують оплату по договору № 987, оскільки в призначенні платежу зазначено: «Оплата за відділ по переробці лушпиння в гранульов. Паливо, згідно рах. № 96 від 28.07.2017 р.», але відповідно до п. 1.1. Договору № 987, його предметом є «нежитлова будівля цеху, загальною площею 290,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Мечникова, будинок 132-А».
Так, позивачем до позовної заяви долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлова будівля цеху, загальною площею 290.7 кв.м, за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Мечникова, будинок 132-А (аркуш позовної заяви 111). У зазначеному витягу вказана підстава реєстрації даного об`єкта - рішення Господарського суду Одеської області від 09.06.2010 у справі № 20/51-10-2047. 
Дана інформація також зазначена в п.п. 1.2., 1.3. Договору № 987. Позивачем долучена до матеріалів справи копія рішення Господарського суду Одеської області від 09.06.2010 у справі № 20/51-10-2047, яким за позивачем визнано право власності на нежитлову будівлю цеху, площею 290.7 кв.м, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Мечникова, будинок 132-А . Отже, зазначене судове рішення стосується нерухомого майна, яке було предметом договору № 987. 
Водночас, з тексту зазначеного рішення вбачається, що позивачем було здійснено будівництво нежитлової будівлі цеху по переробці лушпиння соняшника в гранульоване паливо, загальною площею 290,7 кв.м, на підставі проекту будівництва «Відділення по переробці лушпиння соняшника в гранульоване паливо» (аркуші позовної заяви 56-57). Окрім того, у технічному паспорті на виробничий будинок - нежитлова будівля цеху № 132-А, по вул. Мечникова, місто Одеса, в якому зазначено, що цех загальною площею 290,7 кв.м. складається зі складу та грануляційної ( т.1 а.с. 60-63). 
Таким чином, предмет договору № 987 - «нежитлова будівля цеху, загальною площею 290,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Мечникова, будинок 132-А», відповідно до проектної та технічної документації є відділенням по переробці лушпиння соняшника в гранульоване паливо. Отже, зазначені вище обставини підтверджують той факт, що призначення платежу, яке зазначено у платіжній інструкції № 13 від 28.07.2017, відповідно сама платіжна інструкція та проведена на її підставі транзакція стосуються оплати за договором № 987.
Про належне виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених договорами купівлі-продажу, може свідчить лише дві ключові обставини: наявність/відсутність оплати за договорами та передача майна. Грошові кошти за договорами купівлі-продажу були у повній мірі сплачені відповідачем та, відповідно, прийняті позивачем. У свою чергу позивач, передав майно, визначене у договорах купівлі-продажу у власність відповідача. 
Щодо доводів скаржника про фраудаторність та фіктивність правочинів, колегія суддів зазначає наступне.
Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові  об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.
Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває  ознак фраудаторного правочину  - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки  викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №  904/7905/16 від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17)).
Враховуючи встановлені обставини виконання договорів, а саме передання майна та проведення оплати, з врахуванням вищевказаних норм, колегія суддів зазначає про відсутність критеріїв фраудаторності та фіктивності правочинів.
Крім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, позивач не зазначає як підставу позову положення ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - «КУзПБ») та ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», водночас він наголошує, що суд не обмежений при ухвалені рішення нормами права, на які посилається позивач, а має застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. 
Відповідно до ст. 42 КУзПБ  господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею  7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
боржник уклав договір із заінтересованою особою;
боржник уклав договір дарування.
Щодо порушення засад цивільного судочинства позивач стверджує, серед іншого, що  при укладенні договорів купівлі-продажу було порушено таку засаду цивільного законодавства, як добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а також що  договори купівлі-продажу були вчинені з наміром завдати шкоди іншій особі (ч. 3 ст. 13 ЦК України). При розгляді питання відповідності договору зазначеним вище засадам, слід проаналізувати їх відповідність наступним ознакам:  він повинен мати певну правову та фактичну мету,  економічну обґрунтованість,  зобов`язання, визначене правочином, має бути виконане належним чином та  не використовуватися для уникнення виконання зобов`язань перед кредиторами. 
Так, правова мета боржника полягала в отриманні за передачу майна, законним власником якого він є, певної грошової суми. У свою чергу, відповідач мав на меті отримати конкретно визначене майно у свою власність. Фактична ж мета договорів купівлі-продажу полягала в тому, що боржник передав, а відповідач прийняв визначене сторонами майно. Як зазначає ліквідатор у позовній заяві (та не заперечується відповідачем), станом на дату укладення договорів купівлі-продажу ТОВ «ООЕЗ» володіло на законних підставах відповідним нерухомим майном (п. 2 Договору № 904, п. 1 Договору № 907). 
При укладенні договорів купівлі-продажу ТОВ «ООЕЗ» та ТОВ «Агропром-КР» визначили: конкретне майно, яке має бути передано; порядок набуття ТОВ «Агропром-КР» права власності на таке майно;  ціну майна; порядок розрахунків . На виконання умов договорів купівлі-продажу ТОВ «Агропром-КР» здійснило державну реєстрацію прав власності на майно, яке було відчужене ТОВ «ООЕЗ. ТОВ «Агропром-КР» відповідно до умов договорів купівлі-продажу здійснило оплату та перерахувало грошові кошти, а ТОВ «ООЕЗ», відповідно, їх прийняло: по договору № 904 - 873 789, 47 грн;  по договору № 907 - 65 352,00 грн. Вказані обставини досліджені судом вище. Таким чином, правова та фактична мета договорів купівлі-продажу була досягнута шляхом: передачі майна, державної реєстрації права власності за новим власником, оплати відповідачами та її прийняття позивачем.
Договори купівлі-продажу нерухомого майна мали економічну мету з огляду на наступне. 
Згідно з п. 2 Договору № 904 оціночна вартість нерухомого майна відповідно до висновку про оціночну вартість становила 72 815 789,00 грн, в той час як його продаж було здійснено за 87 378 946,00 грн, що на 20 % більше за оціночну. Пунктом 2 Договору № 907 визначена ціна земельної ділянки - 6 535 200,00 грн, що на 20 % більше за її оціночну вартість - 5 446 000,00 грн, яка була визначена у звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Отже, кожен з договорів купівлі-продажу мав цілком обґрунтовану економічну мету, яка виражалась в продажі ТОВ «ООЕЗ» свого майна за ціною, вищою за його оціночну вартість.
Щодо доводів про наявності боргу під час укладення договорів. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.11.2018 по справі №916/36/16  стягнуто з ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором №151213К17 від 21.08.2013р. 87 555 000,00 дол. США, що еквівалентно 2 172 963 016,97 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 12 554 551, 84 дол. США, що еквівалентно 311 582 169,41 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 422 013 544, 04 грн. простроченої комісії за управління кредитом, 41 934 949, 52 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 44 176 786, 79 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 31 327 329,68 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, 1754, 04 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов; за кредитним договором №151214К12 від 10.06.2014р. 20 000 000,00дол. США, що еквівалентно 496 365 260,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 2 352 589,43 дол. США, що еквівалентно 58 387 183,20 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 11 110 300,82 грн. простроченої комісії за управління кредитом, 8 106 795,62 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 907 479,03грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, 1 169,36 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов; за кредитним договором №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р. 910 000,00 дол. США, що еквівалентно 22 584 619,33грн. простроченої заборгованості за кредитом, 112 572, 21 дол. США, що еквівалентно 2 793 846, 71 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 2 832 098,43 грн. простроченої комісії за управління кредитом, 980 007,92 грн. простроченої комісії за зобов`язання, 392 600,65грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 226 439,37 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, 116 529,74 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за зобов`язання, 801,60 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов; стягнуто з ТОВ "Одеський Олійноекстракційний завод" на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 182 700,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод»; визнано вимоги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» в сумі 4 076   037 514, 41 грн. Решту вимог, які складаються із пені в сумі 127 028 273, 20 грн. слід врахувати в шосту чергу та із судового збору в сумі 22 700 грн. та із витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому в сумі 54 000 грн. - в першу чергу в реєстрі вимог кредиторів. 
Вимоги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» обґрунтовані наявністю боргу за договорами поруки  від 30.07.2014р між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПрАТ «Креатив», ТОВ «Регіонпродукт-Україна» та ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» п.п. 3.1., 3.2. якого передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання; у випадку невиконання позичальником основного зобов`язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання як поручителя та/або позичальника як у солідарних боржників за кредитними договорами  між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ПрАТ «Креатив».
Постановою Господарського  суду Одеської області у цій справі ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» визнано банкрутом; відкрито відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» ліквідаційну процедуру; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» призначено арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича.
Наведені позивачем у позовній заяві обставини укладення позивачем договорів купівлі-продажу з метою невиконання своїх зобов`язань перед кредиторами, зокрема АТ «Укрексімбанк», не підтверджені та не обґрунтовані. Ліквідатор стверджує, що станом на момент укладення договорів купівлі-продажу у боржника існувала кредиторська заборгованість перед АТ «Укрексімбанк», яка виникла на підставі укладеного 30.07.2014 договору поруки № 151214Р24, у зв`язку з чим АТ «Укрексімбанк» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ «ООЕЗ» про стягнення заборгованості.
Інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень, свідчить про те, що  11.01.2016 було відкрито провадження у справі № 916/36/16 за позовом АТ «Укрексімбанк» звернулося з позовом до ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» про стягнення заборгованості.
У цій справи ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» подано зустрічний позов про визнання недійсним договору від 30.06.2015 № 151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки № 151214Р24 від 30.07.2014. 
16.02.2016 рішенням Господарського суду Одеської області, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2016, у позові АТ «Укрексімбанк» про стягнення боргу з ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» було відмовлено повністю. У той же час, суди першої та апеляційної інстанцій задовільнили зустрічний позов ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» та визнали недійсним договір від 30.06.2015 № 151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки № 151214Р24 від 30.07.2014. 
У подальшому вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано Верховним Судом.  
Тільки 16.11.2018 Господарським судом Одеської області було ухвалено рішення, залишене без змін апеляційним судом, яким задоволено позов АТ «Укрексімбанк» до ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» та підтверджено факт наявності та розмір заборгованості.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, не підтверджено доводи позивача, що договори купівлі-продажу були укладені позивачем в період наявності кредиторської заборгованості перед банком, що підтверджувалось судовими рішеннями, які на момент відчуження майна набрали законної сили. Таким чином, підстави стверджувати, що позивач укладав договори купівлі-продажу з метою уникнення виконання зобов`язань, зокрема перед АТ «Укрексімбанк», відсутні. 
Тим більш, що відчуження майна відбулось за визначену договорами оплату, яка була  проведена на користь позивача, тобто було оплатним, а задоволення вимог можливе і за рахунок майна, і за рахунок коштів боржника.
Таким чином, доказів того, що при укладенні договорів купівлі-продажу позивачем та відповідачем було порушені загальні засади цивільного законодавства, позивачем не надано та таких підстав не доведено. 
Щодо укладення оспорюваних правочинів з пов`язаними/заінтересованими особами, колегія суддів зазначає наступне.
Ліквідатор наводить ідентифікаційні дані різних фізичних осіб із зазначенням їх місця роботи в різні періоди часу; юридичних осіб, які виступають поручителями/засновниками інших юридичних осіб, які не мають відношення ані до боржника, ані до справи про його банкрутство, та  вказує про пов`язаність позивача та відповідача. 
Аналіз взаємозв`язку позивача з відповідачем станом на дату укладення спірних правочинів на рівні їх пов`язаності: як юридичних осіб, зокрема чи були вони засновниками по відношенню один до одного, чи були в них спільні засновники (учасники)/кінцеві бенефіціарні власники, які здійснювали безпосередній та вагомий вплив на їх діяльність;  через фізичних осіб, зокрема чи були службові особи позивача одночасно службовими особами відповідача, чи були одні й ті ж самі фізичні особи засновниками (учасниками)/кінцевими бенефіціарними власниками юридичних осіб, які в свою чергу були учасниками позивача та відповідача, чи пов`язані між собою родинними зв`язками їх службові особи/засновники/кінцеві бенефіціарні власники. 
Так, станом на 12.04.2016 - дату укладення договору № 904 та договору № 907:  ПП «Харчові технології»: засновник (учасник)/кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_7;  керівник - Колесніченко Володимир Валерійович .
ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод»: засновники (учасники) - компанії ДЕФРАНСІЗ ХОЛДІНГЗ ЛТД (Кіпр), ТАНСЛІ ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Кіпр), ТЕРМАТЕН ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Кіпр), АНГІЛЕРІ ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Кіпр), КАРТІНЕТ ХОЛДІНГЗ ЛТД, ЛАЗЗЕРІ ХОЛДІНГЗ ЛТД (Кіпр), КОМПАНІЯ КОНКОМ КОММЕРЦІАЛ С.А. (Швейцарія), КОМПАНІЯ СЕНТАКУ АГ (Швейцарія), Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛКО» (керівник - Прутян Михайло Юрійович , засновник (учасник) - КОРПОРАЦІЯ «АРІСТОН БІЗНЕС КОРПОРЕЙШН С.А.» (Республіка Панама, кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_8)); кінцевий бенефіціарний власник - «ТІТАН ЛТД» (Республіка Беліз);  керівник - Бойко Олександр Миколайович . 
Станом на 28.07.2017 - дату укладення договору № 987: ПП «Харчові технології»: - засновник (учасник) - Товариство з обмеженою відповідальністю «САН ЛАЙНГРУП» (керівник - Кафілінос Сергій Васильович , засновник - компанія «ВЕРМІНІА ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД» (Кіпр); - кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_5 ; - керівник - Колесніченко Володимир Валерійович . · 
ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод»:  засновники (учасники) - компанії «ДЕФРАНСІЗ ХОЛДІНГЗ ЛТД» (Кіпр), «ТАНСЛІ ІНВЕСТМЕНТС ЛТД» (Кіпр), «ТЕРМАТЕН ІНВЕСТМЕНТС ЛТД» (Кіпр), «АНГІЛЕРІ ІНВЕСТМЕНТС ЛТД» (Кіпр), «КАРТІНЕТ ХОЛДІНГЗ ЛТД», «ЛАЗЗЕРІ ХОЛДІНГЗ ЛТД» (Кіпр), КОМПАНІЯ КОНКОМ КОММЕРЦІАЛ С.А. (Швейцарія), КОМПАНІЯ СЕНТАКУ АГ (Швейцарія), Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛКО» (керівник - Прутян Михайло Юрійович, засновник (учасник) - КОРПОРАЦІЯ «АРІСТОН БІЗНЕС КОРПОРЕЙШН С.А.» (Республіка Панама, кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_8));  кінцевий бенефіціарний власник - «ТІТАН ЛТД» (Республіка Беліз);  керівник - Бойко Олександр Миколайович.
Станом на 12.04.2016 - дату укладення договорів купівлі-продажу: ТОВ «Агропром-КР» знаходилося за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Отто Брозовського, 74А: засновник/керівник - ОСОБА_6 ;  ТОВ «ООЕЗ»: засновники (учасники) - компанії ДЕФРАНСІЗ ХОЛДІНГЗ ЛТД (Кіпр), ТАНСЛІ ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Кіпр), ТЕРМАТЕН ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Кіпр), АНГІЛЕРІ ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Кіпр), КАРТІНЕТ ХОЛДІНГЗ ЛТД, ЛАЗЗЕРІ ХОЛДІНГЗ ЛТД (Кіпр), КОМПАНІЯ КОНКОМ КОММЕРЦІАЛ С.А. (Швейцарія), КОМПАНІЯ СЕНТАКУ АГ (Швейцарія), Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛКО" (керівник - Прутян Михайло Юрійович, засновник (учасник) - КОРПОРАЦІЯ «АРІСТОН БІЗНЕС КОРПОРЕЙШН С.А.» (Республіка Панама, кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_8)); кінцевий бенефіціарний власник - «ТІТАН ЛТД» (Республіка Беліз); керівник - Бойко Олександр Миколайович. 
Приймаючи до уваги викладену вище інформацію, відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «ООЕЗ» та ТОВ «Агропром-КР» пов`язані тотожністю складів їх учасників та кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами). Вказане свідчить про відсутність ознак того, що договори купівлі-продажу були укладені між пов`язаними/заінтересованими особами.
Щодо доводів скаржника про порушення Положення про виконавчий орган ТОВ «ООЕЗ» при укладенні договорів купівлі-продажу.
Відповідно до вимог Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» директор приймає рішення про вчинення правочинів (укладення договорів), крім правочинів, вчинення яких потребує прийняття рішення Загальних зборів учасників Товариства (п.п. 2 п. 4.1.), тобто на суму, що не перевищує 2 000 000 грн, але в будь-якому разі не більше 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної звітності Товариства (пп. 9 п. 4.1.);  (5.2.) сума договорів купівлі-продажу більша за 2 000 000 грн та 25 % вартості активів ТОВ «ООЕЗ»; нотаріус, яка посвідчувала договори купівлі-продажу, у відповідь на запит ліквідатора надала протоколи № 30 від 07.02.2014 та № 2 від 07.08.2015 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ООЕЗ», зі змісту яких вбачається, що питання про укладення договорів купівлі-продажу не розглядалось. 
Положення ч. 3 ст. 92 ЦК України визначають, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (п. 6 ст. 3 ЦК України) при розгляді справ та ухваленні рішень. Відповідно до висновків, сформульованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків. Отже, оскільки позивач виразив своє волевиявлення шляхом підписання уповноваженою особою договорів купівлі-продажу та, відповідно, отриманням коштів, відповідач, станом на дату укладення правочинів та їх виконання, мав обґрунтовані підстави вважати, що позивач в особі уповноваженого представника діяв добросовісно, в межах повноважень та з метою настання законних юридичних наслідків. 
Щодо відсутності у приватного нотаріуса Рисіної С.В. рішення Загальних зборів учасників позивача, яким надано дозвіл на укладення договорів купівлі-продажу, необхідно зазначити наступне. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - "Порядок"). Відповідно до п. 1 глави 5 розділу І Порядку та ст. 44 Закону України "Про нотаріат" цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи, від імені якої діє уповноважений орган та/або посадова особа, перевіряється нотаріусом на підставі установчих документів, відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до нього, та документів, що підтверджують повноваження органів та/або посадових осіб. Нотаріус перевіряє, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчинюється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом викладено правову позицію  у постанові від 22.05.2019 по справі №911/350/18, відповідно до якої, змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права, з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.
Перекладення позивачем на іншу сторону, зокрема відповідачів, обов`язку доказати певний факт або спростувати його в умовах, коли такий обов`язок об`єктивно спроможний виконати лише позивач або Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод», суперечить принципу змагальності, про який йшлося вище.  
Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів, наданих позивачем, які б підтверджували недобросовісність дій директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод»  під час укладення спірних правочину, а також доказів, які б спростовували встановлений судами факт волевиявлення позивача на відчуження спірних об`єктів нерухомого майна на користь відповідачів.
Згідно з приписами частини 3 статті 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Також, відповідно до п. 4 глави 5 розділу І Порядку перевірка повноважень представника юридичної особи та дійсності його довіреності здійснюється у порядку, визначеному главою 4 розділу І Порядку, в п. 4 якої зазначено, що перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Згідно з п. 4 глави 4 розділу І Порядку та ч. 9 ст. 44 Закону України "Про нотаріат" у разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи.  
Приймаючи до уваги, що договори купівлі-продажу були нотаріально посвідчені, відсутні підстави вважати, що  приватний нотаріус Рисіна С.В. не дотрималась вимог нормативно-правових актів, які регулюють її діяльність, а виконала покладені на неї обов`язки та пересвідчилась в повноваженнях директора та представника ТОВ «ООЕЗ» стосовно їх права на відчуження майна позивача.
Позивач жодних фактів та обставин на підтвердження обізнаності відповідача у відсутності повноважень директора ТОВ «ООЕЗ» на укладення оспорюваних правочинів не зазначає. Отже, відповідач не може нести відповідальність за можливі недобросовісні дії директора позивача при укладенні договорів купівлі-продажу, а зазначені позивачем підстави недійсності не можуть бути прийняті судом до уваги. 
Стосовно посилання ліквідатора на те, що договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки їх сума більша ніж 2 000 000 грн та 25 % вартості активів позивача,  суд зазначає, що виходячи з положення пп. 9 п. 4.1. Положення про виконавчий орган ТОВ "ООЕЗ":  обмеження, яке в ньому викладено, стосується кожного договору (контракту) окремо, а не суми усіх договорів (контрактів), які за період своєї діяльності може укласти директор товариства;  у позовній заяві не зазначено ані загальної вартості активів за даними останньої річної звітності позивача, яка передувала укладенню договорів купівлі-продажу, ані того, чому дорівнює їх частина у розмірі 25 %, в порушення вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України, якою передбачено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно усталеної практики Верховного Суду обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі) (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 927/1191/14; постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 904/5948/16). 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено порушення права (охоронюваного законом інтересу) позивача, не надано належних доказів того, що при відчуженні майна позивача наявні ознаки правочинів, що могли б бути визнані недійсними з підстав, які зазначені у позові, що є наслідком відмову у задоволені позовних вимог. 
У задоволенні позовних вимог щодо визнання  протиправними та скасування рішень приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна  та земельної ділянки  за відповідачами, заявлених як наслідок вимог про визнання недійсними договорів місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив, у зв`язку з відмовою у задоволенні  вимог щодо визнання договорів недійсними.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції надано вичерпні відповіді на кожні доводи та вимоги позовної заяви ліквідатора, водночас апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б свідчили про те, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення неправильно чи неповно з`ясував обставин, які мають значення для справи. 
В свою чергу зміст рішення суду підтверджує, що суд першої інстанції під час розгляд справи ретельно дослідив надані сторонами докази, надав вичерпані відповіді на всі доводи та вимоги позовної заяви та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав визнання договорів купівлі-продажу фіктивними/недійсними/фраудаторними. 
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 у справі №916/3345/21(916/4077/23) - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 24.06.2024.

Головуючий суддя                                                                                 Філінюк І.Г.

Суддя                                                                                                               Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                                    Богатир К.В.