УХВАЛА

23 травня 2024 року 
м. Київ

справа №420/11824/20
адміністративне провадження № К/990/14386/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року №2 про неуспішне проходження атестації та вважати проходження атестації успішним;
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків прокурора Одеської області ОСОБА_2 від 28 вересня 2020 року №2172к про звільнення з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру";
- поновити на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури;
- стягнути з Одеської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, з 02 жовтня 2020 року, по день фактичного поновлення на роботі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської обласної прокуратури № 2172к від 28 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області з 03 жовтня 2020 року.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2020 року по день поновлення на роботі в розмірі 371 211,06 грн. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.
У задоволенні решти позову відмовлено. У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року змінено в частині.
Викладено абзац 4 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у наступній редакції: "Поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури з 03 жовтня 2020 року.".
Викладено абзац 5 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у наступній редакції: "Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2020 року по день постановлення рішення суду першої інстанції в розмірі 92272,18 грн. (дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят дві гривні 18 коп.).
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 420/11824/20 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року, позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської обласної прокуратури № 2172к від 28 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 02 жовтня 2020 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 03 жовтня 2020 року.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2023 року по 17 липня 2023 року включно у сумі 99 897,98 грн з відрахуванням податків та зборів.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 03 жовтня 2020 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 28 грудня 2023 року, від 23 січня 2024 року, від 01 березня 2024 року та від 25 березня 2024 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора повернуто скаржнику.
15 квітня 2024 року касаційна скарга Офісу Генерального прокурора повторно надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2024 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання  до суду касаційної інстанції обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви.
10 травня 2024 року від Офісу Генерального прокурора надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження. В обґрунтування скаржник зазначає, що повний текст оскаржуваної постанови виготовлено 27 листопада 2023 року, а тому первісна касаційна скарга подана у строк, передбачений КАС України, а саме - 21 грудня 2023 року. Проте ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2023 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора повернуто скаржнику, яку отримано 02 січня 2024 року. Врахувавши роз`яснення Суду, скаржник повторно подав касаційну скаргу 10 січня 2024 року. Однак, ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2024 року касаційну скаргу знову повернуто скаржнику. Офіс Генерального прокурора з урахуванням роз`яснень Верховного Суду в ухвалі від 23 січня 2024 року, повторно подав касаційну скаргу у новій редакції 05 лютого 2024 року. Ухвалою Верховного Суду 01 березня 2024 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, та роз`яснено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення з касаційною скаргою до суду. 12 березня 2024 року відповідач подав повторну касаційну скаргу, врахувавши роз`яснення, вказані в ухвалі від 01 березня 2024 року. Проте ухвалою Верховного суду від 25 березня 2024 року касаційну скаргу знову повернуто скаржнику, яку отримано 01 квітня 2024 року. 12 квітня 2024 року Офіс Генерального прокурора повторно подав касаційну скаргу.
Також скаржник зазначає про цілеспрямованість його дій щодо оскарження судових рішень.
Перевіривши заявлене клопотання, Суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень скаржник зазначає лише про врахування ним всіх зауважень та подання повторних касаційних скарг, тобто, вказує ті ж самі підстави пропуску строку, що були зазначені при поданні касаційної скарги, а також обставини введення воєнного стану. 
Так, питання поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення у всіх абсолютно випадках.
Так посилання відповідача на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу відповідача, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання касаційної скарги.
Введення воєнного стану, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом не може не враховуватися, зокрема, коли збіг процесуальний строк, яким чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з касаційною скаргою.
При цьому, із заяви скаржника не вбачалось, що неможливість подання скарги у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку саме із введенням воєнного стану, а також не надано будь-яких доказів в підтвердження зазначеного.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 стосується введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.
Отже, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Також Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення Офісом Генерального прокурора необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. 
Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження є неповажними.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло майже 5 місяців, доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані Судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України.
Щодо посилання скаржника на практику ЄСПЛ, то Верховний Суд зазначає, що вказана практика стосується осіб, яким держава зобов`язана забезпечити дотримання відповідних гарантій, оскільки положення Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод спрямовані на захист інтересів фізичних та юридичних осіб від протиправних дій з боку держави, а тому не поширюються на державні органи влади, які і діють від імені держави і чий статус є більш сильним та превалюючим у правовідносинах з іншими особами. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 329, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження.
Відмовити у відкритті   касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                          М. В. Білак

                                                                                                                   Н. М. Мартинюк