ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року	Львів	Справа № 140/35876/23 пров. № А/857/9842/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року  у справі № 140/35876/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Волинської митниці    про визнання протиправним та скасування рішення, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Ковальчук В.Д.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року  у справі № 140/35876/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до  Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064 від 03 жовтня 2023 року.
Стягнуто з Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код ВП 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що 28.09.2023 на митному посту “Устилуг” Волинської митниці громадянином ОСОБА_1 письмово задекларовано товар - підліткове взуття вагою 47,4 кг., кількістю 48 пар, загальною вартістю 66,72 доларів США, про що свідчить відповідна митна декларація, та на підтвердження відомостей про вартість вказаного товару  подано інвойс №141 від 27.09.2023, відповідно до якого продавцем товару є WENZHOU INTERNATIONAL ECO. &TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (китайська компанія імпортер), а покупцем – ОСОБА_1 . Також відповідач зазначив, що у транспортному засобі Рено Мастер, НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , окрім товару, який переміщувався позивачем, переміщувався також аналогічний товар приблизно в такій же кількості, належний 8 громадянам та водію. Згідно акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 28.09.2023 під час проведення повного митного огляду т.з.р.н НОМЕР_2 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове: торгівельна марка “JONG GOLF”, країна виробництва Китай, загальною кількістю 416 пар: загальною вагою 402,2 кг (брутто); подано товаросупровідні документи: декларацію 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 та інвойси №135, №136, №137, №138, №139, №140, №141, №142, №143 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 578,24 дол. США. Зважаючи на однотипність товару, який підлягав огляду, вказане призвело до сумніву митниці щодо дійсної мети переміщення вказаного товару громадянами для потреб, які жодним чином не пов`язані з особистими та сімейними потребами, проте, ймовірно, комерційними, шляхом подрібнення партії товару з метою уникнення від оподаткування. З урахуванням наведеного в митного органу виник обґрунтований сумнів щодо достовірності заявлених відомостей про фактурну вартість товару, адже на підтвердження фактурної вартості позивачем подано інвойс, який є комерційним документом, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України (далі - МК України), яка визначає, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України громадянами, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів. При цьому зазначає, що інвойс є комерційним документом та не може підтверджувати фактурну вартість товару, ввезеного на митну територію України громадянином, адже свідчить про комерційну мету, що суперечить ч. 1 ст. 364 МК України; оскільки позивач не є підприємцем, вказане виключає можливість підтвердження фактурної вартості наданим інвойсом. У зв`язку з вищевказаним та наявністю інформації в митного органу щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару (МД № UA101040/2023/8700 від 11.09.2023) митним органом самостійно відповідно до вимог МК України прийнято письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023.
Окрім зазначеного відповідач також заперечує проти присуджених позивачу витрат на професійну правничу допомогу  та зазначає, що на підтвердження понесення позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги разом з позовом було надано лише договір про надання правової допомоги від 02.10.2023 року. При цьому, документів, які б засвідчили обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних адвокатом робіт, вартості таких послуг (робіт) та підтвердження їх оплати позивачем надано не було. Вказане унеможливлює визначення реально понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Також звертає увагу, що  договір про надання правової допомоги від 02.10.2023 року та ордер на надання правової допомоги не містять відомостей щодо уповноваження адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 саме по даній справі щодо оскарження рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064. 
Позивач подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач  та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
      Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:
- положення частини першої статті 368 МК України в чинній редакції надає можливість громадянам при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України підтверджувати фактурну вартість товарів рахунками-фактурами (інвойсами), що узгоджується із пунктом 3 частини 2 статті 53 МК України. При цьому, чинне законодавство не забороняє громадянам здійснювати купівлю товарів в іноземних суб`єктів господарювання, які є учасниками міжнародної торгівлі, для особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Разом з тим, продавець товару іноземна компанія-імпортер WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай), здійснюючи міжнародну торгівлю, використовує у господарській діяльності інвойси;
-  відсутність підпису у складеному суб`єктом міжнародної торгівлі продавцем товару компанією-імпортером WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай) інвойсі №141 від 27.09.2023 не свідчить про його недійсність та неможливість підтвердження фактурної вартості товарів, яка зазначена в ньому;
-  відповідачем безпідставно визначено митну вартість  товару з урахуванням цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, а саме МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023, позаяк за даними вказаної декларації  загальну митну вартість товарів визначено відповідачем на рівні 973,12 доларів США, що еквівалентно 35585,64 грн (47,4 кг х 20,53 доларів США = 973,12 доларів США), виходячи із вартості одного кілограма взуття (20,53 дол. США/кг).  Натомість у спірних правовідносинах вартість товару визначається не у кілограмах, а виходячи з одиниці такого взуття, як розраховано в інвойсі №141 від 27.09.2023 (48 пар х 1,39 доларів США/пара = 66,72 доларів).  Отож, суд прийшов висновку, що приведений відповідачем розрахунок не є співмірним, позаяк не відображає вартості порівнюваного взуття за одиницю, а визначає лише його вартість за кілограм ваги;
-  відповідач використав для порівняння вартості товарів вартість “взуття з верхом текстильного матеріалу, на підошві з поліуретану, з цільнокроєною союзкою, з закритою носочною та п`яточною частиною, закриває щиколотку, без внутрішньої деталі верху: черевики жіночі, … напівчеревики жіночі… ”, яку відобразив у доларах США за 1 кг., що є неспівмірним порівнянням із вартістю пари дитячого (підліткового) взуття, вартість якого декларував позивач.
Ухвалюючи рішення про присудження на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд урахував копію договору про надання правової допомоги від 02.10.2023, укладеного між адвокатом Шумським Б.А. (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт), відповідно до пунктів 7.1., 7.2. якого позивач сплачує адвокату  гонорар у фіксованому розмірі, який становить 2000 грн. 

        ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.09.2023 на митному посту “Устилуг” Волинської митниці громадянином з метою переміщення через державний кордон України товару подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, згідно якої задекларовано товар - взуття підліткове вагою 47,4 кг., кількістю 48 пар, загальною вартістю 66,72 доларів США. Для підтвердження вартості товару до вказаної митної декларації позивачем було долучено інвойс №141 від 27.09.2023 та супровідний документ Т1 №23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023.
28.09.2023 посадовими особами Волинської митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, в якому зазначено, що під час проведення повного митного огляду т.з. р.н. НОМЕР_2 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка “JONG GOLF”, країна виробництва - Китай, загальною кількістю 416 пар; загальною вагою 402,2 кг (брутто). Товар відповідає заявленим відомостям в митних деклараціях. Подано товаросупровідні документи: декларація 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 та інвойси №135, №136, №137, №138, №139, №140, №141, №142, №143 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 578,24 доларів США.
03.10.2023 Волинською митницею прийнято рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064, згідно якого митним органом задекларований позивачем товар визначено як “взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка “JONG COLF”, код товару 640419900, та визначено вартість товару за одиницю - 20,27 доларів США, загальну вартість товару визначено - 973,12 доларів США (35585,64 грн).
У графі 18 оскаржуваного рішення від 03.10.2023 №UA205110/2023/000064 зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, а саме: “Відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023)”.
Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення для справляння митним органом з ОСОБА_1 митних платежів відповідач склав уніфіковану митну квитанцію МД-1 серія ЄС № 034140 від 03.10.2023 та нарахував митні платежі на загальну суму 5224,57 грн. Відповідно до копії чеку № 5545 від 03.10.2023 позивач здійснив оплату зазначених митних платежів.
19.10.2023 представник позивача – адвокат Шумський Б.А. подав до Волинської митниці адвокатський запит №07/19-10-23, в якому просив повідомити у зв`язку з чим винесено рішення від 03.10.2023 №UA205110/2023/000064 та чому не було враховано поданий позивачем інвойс №141 від 27.09.2023 на підтвердження вартості, а також місця придбання товару.
Листом від 16.10.2023 №7.3-28-07/12654 Волинська митниця повідомила представника позивача про те, що відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу XII МК України, наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2023 №62 “Про затвердження форми рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів” та у зв`язку з наявністю в митного органу інформації щодо рівня цін на подібні (аналогічні) та ідентичні товари прийнято письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Вказаний інвойс не було враховано на підтвердження вартості, а також місця придбання товару, оскільки він є комерційним документом, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 368 МК України. При цьому, з інформації, зазначеної в інвойсі, вбачається застосування умов поставки DAP згідно Інкотермс, що використовуються в зовнішній торгівлі. Інкотермс - це офіційні правила, що розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі, регулюють відносини між продавцем та покупцем в рамках договорів купівлі-продажу. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно Законом України “Про підприємництво”. Разом з тим, наданий інвойс у паперовій формі не містить підписів уповноважених сторін та інформації щодо реквізитів для оплати товару та /або проведеної оплати.
Позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача від 03.10.2023 №UA205110/2023/000064, звернувся до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності врегульовано розділом ХІІ Митного кодексу України.
Цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються (ч. 1, 2 ст. 364 МК України).
Частиною 1 статті 365 МК України визначено, що громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.
Абзацом другим пункту 8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №450 для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення.
Відповідно до частини третьої статті 368 МК України, особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.
Водночас частиною четвертою статті 368 МК України встановлено, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2023 №62 відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу ХІІ Митного кодексу України затверджено Форму рішення про визначення митної вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів.
З оскаржуваного рішення  №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023 убачається, що обставинами його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, є не надання позивачем касових та товарних чеків, ярликів та інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів згідно  п. 1 ст. 368 МКУ. При цьому, відповідач  визначив митну вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби  виходячи з  20,53 дол. США/  один кг взуття (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).
Тобто, спірне рішення відповідач прийняв внаслідок ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено пунктом 1 статті 368 МК України.
Законом України № 1999-IX від 25.01.2022 “Про внесення змін до Митного кодексу України щодо оподаткування митними платежами товарів, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, та порядку їх декларування”, який набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до частини першої статті 368 МК України, яка викладена у такій редакції:
“1. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.
У разі переміщення (пересилання) товарів у міжнародних поштових відправленнях для цілей оподаткування додатково може застосовуватися фактурна вартість цих товарів, зазначена у товаросупровідних документах, складених відповідно до актів Всесвітнього поштового союзу”.
Таким чином чинна редакція частини першої статті 368 МК України визначає документи, які підтверджують фактурну вартість товарів для цілей їх оподаткування при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України. Такими документами є касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів.
На відміну від чинної редакції частини першої статті 368 МК України, попередня редакція цієї частини наведеної статті цього Кодексу (чинної до 19.07.2022) визначала наступне: “1. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів”. Тобто, на підтвердження фактурної вартості для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України передбачено було надати саме документи роздрібної торгівлі, а не “інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів”, як зазначено у чинній редакції частини першої статті 368 МК України.
З наведеного слідує, що законодавець розширив перелік документів, які підтверджують фактурну вартість товарів для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Зазначені зміни до Митного кодексу України не враховані відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.
Відтак, положення частини першої статті 368 МК України в чинній редакції надає можливість громадянам при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України підтверджувати фактурну вартість товарів іншими документи, які містять відомості про вартість таких товарів. Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 53 МК України до таких документів  належать  рахунки-фактури (інвойси).
З матеріалів справи убачається, що на підтвердження вартості та  місця  його придбання позивачем подано митному органу  інвойс компанії WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай)  №141 від 27.09.2023, який містить відомості про поставку товару на умовах  DAP Хелм та  вартісні, кількісні та вагові характеристики постачаємого  товару, а саме: вага - 47,4 кг.; кількість - 48 пар; вартість за одиницю – 1,39 доларів США; загальна вартість - 66,72 доларів США.
Вартість товару, визначена на умовах DAP (DAP price) - контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного пункту призначення.
Колегією суддів також ураховано, що чинне законодавство не забороняє громадянам здійснювати купівлю товарів в іноземних суб`єктів господарювання для особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, а іноземна компанія-імпортер WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай)  здійснюючи таку торгівлю  не позбавлена можливостей використовувати  у господарській діяльності інвойси.
За змістом міжнародної комерційної практики інвойс, рахунок, рахунок-фактура чи накладна – у є документами, що надаються продавцем покупцеві та містять перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити.
Виписка інвойсу свідчить про те, що товар чи послугу вже надано покупцеві відповідно до умов поставки, тож у покупця з`являється обов`язок оплати цього товару чи послуги.
Стосовно ж доводів скаржника про відсутність підписів сторін у рахунку-фактурі (інвойсі), то з урахуванням частини 2 пункту 9.8 Рекомендацій № 18 Європейської економічної комісії ООН від 29.03.2001 року № 18 “Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі” (ECE/TRADE/271) суд першої інстанції вірно зазначив, що  чинне міжнародне законодавство не виключає можливості складання рахунків-фактур (інвойсів) в електронному вигляді без наявності підписів сторін.  
Відтак, відсутність підпису у складеному суб`єктом міжнародної торгівлі продавцем товару компанією-імпортером WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай) інвойсі №141 від 27.09.2023 не свідчить про його недійсність та неможливість підтвердження фактурної вартості товарів, яка зазначена в ньому.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються самостійного визначення відповідачем фактурної вартості товарів  на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, то колегія суддів зазначає, що за змістом  рішення №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023 митна вартість товарів визначена відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).
З  митної декларації МД № UА101040/2023/8700 від 11.09.2023, на підставі даних якої визначено митну вартість товарів убачається, що предметом поставки товару  за названою декларацією є “взуття з верхом текстильного матеріалу, на підошві з поліуретану, з цільнокроєною союзкою, з закритою носочною та п`яточною частиною, закриває щиколотку, без внутрішньої деталі верху: черевики жіночі, … напівчеревики жіночі… ”, в той час як предметом поставки у спірних правовідносинах є «взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка “JONG COLF”.
Отож, порівняльні характеристики черевиків та півчеревиків жіночих та дитячого і  підліткового взуття на підошві з гуми  (незалежно від  ідентичності їх коду -6404199000 згідно з УКТ ЗЕД)  є не співмірними.
Також за даними митної декларації МД № UА101040/2023/8700 від 11.09.2023 (на підставі даних якої визначено митну вартість товарів у цій справі),  загальну митну вартість товарів визначено відповідачем  виходячи із вартості одного кілограма взуття на рівні 973,12 доларів США, що еквівалентно 35585,64 грн (47,4 кг х 20,53 доларів США за один кілограм = 973,12 доларів США).
Натомість в оскаржуваному рішенні та в інвойсі №141 від 27.09.2023 вартісні, кількісні та вагові характеристики даного товару визначаються виходячи із однієї пари взуття, а саме: вага - 47,4 кг.; кількість - 48 пар; вартість за одиницю – 1,39 доларів США; загальна вартість - 66,72 доларів США.
Тобто, із наведеного розрахунку вартості товарів слідує, що таку вартість визначено митним органом з урахуванням ваги товарів (20,53 дол. США/кг), а не кількості пар взуття, як розраховано в інвойсі №141 від 27.09.2023 (48 пар х 1,39 доларів США/пара = 66,72 доларів). 
При цьому, оскаржуване рішення не містить відомостей щодо ваги дитячого та підліткового взуття, яку імпортував позивач для застосування вартісних показників (20,53 дол. США за один кг товару), які відображені у митній декларації МД № UА101040/2023/8700 від 11.09.2023 
Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приведений митним органом  розрахунок вартості є  не співмірним  порівняльним характеристикам товару, а також  не відображає дійсної вартості порівнюваного взуття за одиницю, а визначає лише його вартість за кілограм ваги.  Обумовлений недолік у визначенні відповідачем вартості товарів є істотним, що не надає об`єктивно пересвідчитися та порівняти ціну товару за одиницю, яка у даному випадку є парою взуття.
Отож, митний орган прийняв рішення про визначення вартості товарів і взяв відомості з автоматизованої інформаційної системи, яка не може бути безумовним джерелом для визначення митної вартості товарів.
В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення такого органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
За приведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно визначено вартість товарів у спіпрних правовідносинах, яка встановлена ним з урахуванням вартості за одиницю у співвідношенні 20,53 доларів США за кг, а також не доведено неможливість використання як достовірної інформації, наданої позивачем під час письмового декларування товарів.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції  дійшов вірного висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, а тому оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023 належить задовольнити.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються судових витрат на професійну правничу допомогу, то за змістом адміністративного позову  позивач просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 
На підтвердження обставин понесення витрат на  професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн представник позивача подав ордер та  копію договору про надання правової допомоги від 02.10.2023, укладеного між адвокатом Шумським Б.А. (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт).
Відповідно до пунктів 7.1., 7.2. цього договору за надану адвокатом правову допомогу по Справі за переліком послуг визначених у пункті 1.4 цього договору, клієнт сплачує гонорар у фіксованому розмірі, який становить 2000 грн. Сторони погодили, що такий розмір гонорару є розумним та співмірним, визначений з врахуванням тяжкості справи та майнового стану Клієнта. 
Частиною 1 ст. 139 КАС Установлено, що  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст. 132 КАС України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) - ч.7 ст. 139 КАС України.
  При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (ч. 9 ст. 139 КАС України).
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Матеріалами справи  підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписано: позовну заяву з додатками,  відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками.
Стосовно ж доводів скаржника про відсутність детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС, то суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів митного органу щодо не співмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не містить.
Відповідне положення міститься у  постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. 
Не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верхового Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Отож  розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі є визначеним та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України, тим більше що матеріалами справи підтверджується фактичне надання послуг з професійної правничої допомоги у вигляді  складання та подання до суду  від імені позивача  адвокатом Шумським Б.А. позовної заяви з додатками та  відповіді на відзив відповідача на позовну заяву з додатками.
Крім того, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що чинне законодавство не зобов`язує сторін визначати ні у договорі, ні в ордері ідентифікаційних ознак оскаржуваного рішення, а також зазначати про представництво інтересів клієнта у певній справі.
З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, а також враховуючи предмет спору,  значення справи для сторін та конкретні обставини справи, з урахуванням того, що  справа не є складною, суті та змісту фактично наданих послуг, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 2000 є реальними, обґрунтованими, співрозмірними складності справи, ціни позову та обсягу фактично наданих послуг.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року  у справі № 140/35876/23  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос