ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 р. 	Справа № 520/19926/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, по справі № 520/19926/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Національної поліції в Харківській області                      
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – відповідач, ГУНП в Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати наказ ГУНП в Харківській області №496 від 21.06.2023 р. в частині визнання в діях позивача дисциплінарного проступку, що виразилося у невиконанні вимог п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», п. 2, п. 12 Розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930 та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року у справі № 520/19926/23 позов залишено без задоволення.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року у справі № 520/19926/23 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо порушення позивачем вимог чинного законодавства під час підготовки відповіді на звернення в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», є помилковими. На думку позивача відповідні висновки суду першої інстанції спростовуються поясненнями заявника, що вказану відповідь він отримав. Крім того, позивач вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що кримінальне провадження було закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а також безпідставно не врахував право позивача спілкуватися із заявником у разі необхідності.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу, в установлений судом строк, не надано. 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних  правовідносин та предмет доказування у справі, яка відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та  проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач на час виникнення спірних правовідносин проходив службу на посаді оперуповноваженого СКП ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.
Начальником УГІ ГУНП в Харківській області було складено на адресу Начальника ГУНП в Харківській області доповідну записку від 07.06.2023 року №938/119-15/01-2023, відповідно до якої вказано, що 26.02.2023 року о 21:47 до чергової частини ВП № 1 ХРУП № 3 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що 15 хвилин тому біля будинку АДРЕСА_1 троє невідомих чоловіків вихопили у нього ліхтарик вартістю 1120 грн. На місце події було направлено екіпаж УПП в Харківській області ДПП НПУ та СОГ ВП № 1 ХРУП №3. Відповідно до інформації, викладеної в електронному рапорті про результати відпрацювання виклику, в ході виїзду СОГ вказаного підрозділу, ліхтарик було повернуто заявникові, від написання заяви останній відмовився. У подальшому, вказані матеріали розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян» та 04.03.2023 оперуповноваженим СКП ВП № 1 ХРУП № 3 ОСОБА_1 складено довідку про результати розгляду, на підставі свідчень, викладених у поясненнях ОСОБА_2 , щодо повернення ліхтарика, відсутності претензій та події грабежу. Відповідь заявнику в матеріалах відсутня. 
Наказом начальника ГУНП в Харківській області від 07.06.2023 року. №1146 було призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію.
17.06.2023 року за наслідками службового розслідування було складено Висновок (затверджений начальником ГУНП) про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани до позивача за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиконанні вимог п. 2 ч. 1 статті 18, ч. 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію»; ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»; п. 2, п.12 розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930.
За наслідками розгляду Висновку дисциплінарної комісії прийнято наказ від 21.06.2023 року № 496, згідно з яким: 
-  ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у невиконанні вимог п. 2 ч. 1 статті 18, ч. 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію»; ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»; п. 2, п.12 розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930; 
- до оперуповноваженого СКП відділу поліції №1 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Досліджуючи обставини події, що стала підставою для здійснення службового розслідування, суд встановив, що 26.02.2023 року приблизно о 21:30 біля будинку АДРЕСА_1 , надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що поряд з ним проходило троє раніше незнайомих чоловіків, один з яких (далі установлено, що це був ОСОБА_3 ), неслов`янської зовнішності, зірвав у нього з голови налобний ліхтарик та продовжив рух. На заперечення заявника вказаний чоловік погрожував йому кайданками та газовим балончиком, з якого розпилив дратівливу речовину. 
Після повернення додому позивач зателефонував за скороченим номером екстреного виклику поліції «102». Зі слів ОСОБА_2 та його дружини, яка була присутня при спілкуванні з поліцією, спочатку прибув екіпаж УПП, а в подальшому - СОГ ВП № 1 ХРУП № 3. Спілкування відбувалось у дворі будинку АДРЕСА_1 , коли до них підійшов чоловік, в якому останній впізнав особу, що заволоділа його ліхтарем, про що повідомив СОГ ВП № 1 ХРУП № 3.
У подальшому поліцейські СОГ поспілкувались з цим чоловіком, після чого повідомили заявнику, що зараз ліхтарика у нього немає, та він пообіцяв повернути його наступного дня, тому писати заяву не має сенсу.
Також ОСОБА_2 повідомив, що на місці події він написав власноруч пояснення, в яких відобразив реальний перебіг подій. Після пред`явлення йому пояснення, яке знаходиться в матеріалах єдиного обліку за № 1649, він заявив, що підпис під ним виконаний не ним, а інформація, яка міститься в ньому, не відповідає дійсності.
Оскільки наступного дня ліхтар ОСОБА_2 не повернули, ввечері 27.02.2023 року він з дружиною звернувся до ВП №1 ХРУП №3, де йому надали номер телефону поліцейського на ім`я ОСОБА_4 , ( НОМЕР_1 ), який, як було встановлено, використовується старшим оперуповноваженим СКП ВП №1 ХРУП №3 капітаном поліції ОСОБА_5 . Зазначений поліцейський в телефонній розмові із заявником повідомив, що ліхтарик йому повернуть, що і було ним зроблено приблизно через півтора тижні після події. 
За рапортом поліцейського УГІ ГУНП в Харківській області вказаний матеріал перереєстрований 07.06.2023 року до ІП «ЄО» ІКС ІПНП за № 4913, та внесено відомості за викладеним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023221210000512 за ч. 4 ст. 186 КК України.
Службовим розслідуванням було встановлено, що у ході розгляду матеріалу ЄО №1649 від 26.02.2023 року, достовірно знаючи, що викрадений ліхтар заявнику ОСОБА_2 не повернуто, позивач не вжив заходів щодо об`єктивності та всебічної перевірки звернення заявника, не поспілкувався, не з`ясував обставини події, не вжив заходів щодо захисту конституційних прав громадянина. 
Крім цього, за результатами розгляду матеріалів ЄО останнім не підготовлено та не надано на підпис начальникові зазначеного підрозділу полковнику поліції ОСОБА_6 проект відповіді заявнику про результати розгляду його звернення.
Судом першої інстанції також було досліджено пояснення ОСОБА_2 , надані ним під час службового розслідування, з яких слідує, що він не погоджувався віддавати належне йому майно (ліхтар), а його вилучення ОСОБА_3 відбулося у поєднанні із загрозою застосування фізичного примусу.
За висновками суду першої інстанції, доводи позовної заяви про те, що ліхтар, належний ОСОБА_2 залишився у ОСОБА_3 фактично за його згодою суперечать зібраним у справі доказам, зокрема, письмовим поясненням самого ОСОБА_2 . 
Крім того, суд першої інстанції підсумував, що склад дисциплінарного проступку позивача в цьому випадку було визначено у недотриманні належного порядку розгляду заяви особи, а не у кваліфікації дій осіб за нормами КК України.
Оцінюючи електронний доказ, диск з відеозаписом, в якому невідома особа стверджує про відсутність з її боку претензій до працівників поліції стосовно ситуації, яка стала підставою для проведення службового розслідування щодо обставин цієї справи, суд визнав його як неналежний та недостовірний.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачем складу дисциплінарного проступку, який став підставою для прийняття оскаржуваного наказу та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани.
Колегія суддів погоджується із зазначеною позицією суду першої інстанції, виходячи з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII).
Частиною 1 статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Зобов`язання дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, закріплено і у тексті Присяги на вірність Українському народові, яку складає особа, яка вступає на службу в поліції (ст.64 Закону №580-VIII).
Згідно із статтею 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 (далі по тексту - Дисциплінарний статут) і визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12)  дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами першою, другою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).
За змістом частин першої - четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту, службовим розслідуванням є діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань регулюється Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом МВС України №893 від 07.11.2018 (далі по тексту - Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України).
Згідно із пунктом 1 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 розділу VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Відповідно до п.16 розділу XII Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої Наказом МВС України від 27.04.2020 за №357 (далі - Інструкція №357), за оперативність прибуття нарядів поліції на місце події, результати роботи на місці вчинення правопорушення або події відповідає старший наряду (для ГРНП - старший ГРПП, для СОГ - відповідальний по ТВП або слідчий (дізнавач), який входить до складу наряду).
Згідно з п. 8 розділу І Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої Наказом МВС від 07.07.2017 за №575 (далі по тексту - Інструкція 575), збір інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події і факти, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню, виявленню та припиненню виявлених кримінальних правопорушень, здійснюється всіма працівниками поліції в межах службових обов`язків, які визначені законодавством.
Абзацом 2 пункту 5 розділу І Інструкції №575, передбачено, що безпосередню організацію роботи зі збору інформації про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також про події та факти, які можуть сприяти їх розслідуванню і розкриттю, та контроль за перевіркою зазначеної інформації здійснює керівник органу, підрозділу поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
Згідно з ч.3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
За змістом пунктів 2, 12 розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, безпосередні виконавці під час здійснення перевірок за зверненнями громадян у разі необхідності та за наявності можливості спілкуються з їхніми авторами, з`ясовують усі порушені питання, уживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах компетенції відповідно до законодавства України.
За результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення. До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються.
У цій справі судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2023 року о 21:47 до чергової частини ВП № 1 ХРУП № 3 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що 15 хвилин тому біля будинку АДРЕСА_1 троє невідомих чоловіків вихопили у нього ліхтарик вартістю 1120 грн. На місце події було направлено екіпаж УПП в Харківській області ДПП НПУ та СОГ ВП № 1 ХРУП №3. Після проведення спілкування із заявником на місці події та відбирання від нього пояснень, відомості про вказану подію до ЄРДР внесено не було. 
Висновком службового розслідування встановлено, що вказані матеріали розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян» та 04.03.2023 оперуповноваженим СКП ВП № 1 ХРУП № 3 ОСОБА_1 складено довідку про результати розгляду, на підставі свідчень, викладених у поясненнях ОСОБА_2 , щодо повернення ліхтарика, відсутності претензій та події грабежу. Відповідь заявнику в матеріалах відсутня. 
У подальшому вказаний матеріал за рапортом поліцейського УГІ ГУНП в Харківській області перереєстрований 07.06.2023 року до ІП «ЄО» ІКС ІПНП за № 4913, та внесено відомості за викладеним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023221210000512 за ч. 4 ст. 186 КК України.
Підставою для притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності оскаржуваним наказом на підставі акта службового розслідування визначено такі обставини:
- достовірно знаючи, що викрадений ліхтар заявнику ОСОБА_2 не повернуто, позивач не вжив заходів щодо об`єктивності та всебічної перевірки звернення заявника, не поспілкувався, не з`ясував обставини події, не вжив заходів щодо захисту конституційних прав громадянина;
- за результатами розгляду матеріалів ЄО останнім не підготовлено та не надано на підпис начальникові підрозділу полковнику поліції ОСОБА_6 проект відповіді заявнику про результати розгляду його звернення.
З метою встановлення наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення, судом першої інстанції досліджено матеріали службового розслідування, на підставі належних та допустимих, достовірних та достатніх доказів становлено обставини правопорушення. Крім того, суд першої інстанції надав оцінку електронного доказу – відеозапису і визнав його недостовірним.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимоги до доказів та принципи їх оцінки визначено у статтях 72-76 КАСУ. Відповідно цих положень доказами у адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас докази мають відповідати певним законодавчо визначеним вимогам –  бути належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми. При цьому важливим є те, що за змістом ч. 2 ст. 76, ст. 78 КАСУ питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що долучений позивачем як електронний доказ відеозапис, не відповідає вимогам допустимості та достовірності, оскільки з його змісту неможливо достовірно встановити особу, яка «дає пояснення», обставини, за яких було зроблено запис, а також осіб, які здійснювали «відбирання пояснень» та їх фіксацію. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що безпосередньо в апеляційній скарзі позивач визнає факт повернення ліхтаря позивачу не одразу, а стверджує про відновлення права власності позивача у подальшому. 
Відповідно до положень 1, 3 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Як будо встановлено судом першої інстанції та не спростовується позивачем в апеляційній скарзі, відомості за викладеним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023221210000512 за ч. 4 ст. 186 КК України було внесено лише 07.06.2023 року. При цьому одразу після надходження матеріалу позивачу було доручено здійснити перевірку вказаної заяви на предмет достатності підстав для внесення відомостей до ЄРДР (абз. 2 арк. 3) або підготувати проект відповіді в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Проект відповіді в матеріалах службової перевірки відсутній.
В апеляційній скарзі позивач обґрунтовує незаконність рішення суду першої інстанції тим, що кримінальне провадження № 12023221210000512 від 07.06.2023 року було у подальшому закрите. Позивач також стверджує, що спілкуватися із заявником при підготовці відповіді – це його дискреційне право («лише у разі необхідності»), а відповідь позивач отримав.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт подальшого закриття кримінального провадження за перереєтрованою у червні 2023 року заявою жодним чином не спростовує і не впливає на висновки акту службового розслідування щодо недотримання позивачем процедури розгляду заяви ОСОБА_2 від 26.02.2023 року. Будь-які дискреційні повноваження мають свої межі та підстави реалізації, визначені законом, і в жодному разі не можуть бути свавільними.
Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 отримав відповідь на свою заяву, що підтверджується його поясненнями, висновків суду першої інстанції в цій частині також не спростовують, оскільки на момент проведення службового розслідування проект відповіді, підготовлений на виконання вимог пунктів 2, 12 розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, надано не було. Опитаний в ході проведення службового розслідування позивач підтвердив, що ним не була підготовлена відповідь заявнику за результатами розгляду звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що підтверджується письмовими поясненнями позивача від 08.06.2023 р. (а.с. 77). Факт же отримання відповіді позивачем у подальшому не підтверджує того, що проект такої відповіді було підготовлено саме позивачем в межах визначених чинним законодавством строків. Крім того, матеріали судової справи також не містять такої відповіді.
За встановлених обставин справи та наведеного вище праворозуміння обґрунтованим є висновок суду першої інстанції інстанції, що склад дисциплінарного проступку позивача в цьому випадку було визначено у недотриманні належного порядку розгляду заяви особи, а не у кваліфікації дій осіб за нормами КК України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність відповідачем складу дисциплінарного проступку, який став підставою для прийняття оскаржуваного наказу та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно встановив обставини справи в їх сукупності і ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, отже, відсутні підстави для його скасування.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 по справі № 520/19926/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич