Справа №466/13764/23                                 Головуючий у 1 інстанції:Зима І.Є. 
Провадження №22-ц/811/266/24                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Назар Н.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року в складі судді Зими І.Є. у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно право користування яким мають неповнолітні діти, - 

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти, а саме: квартиру, реєстраційний номер АДРЕСА_1 загальною площею 69,8 кв. м., житловою площею 39,7 кв. м. – відмовлено.
Вказану ухвалу оскаржив Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М.
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04.01.2024 та задовольнити подання приватного виконавця Білецького І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно в якому зареєстровані діти, а саме: квартиру, реєстраційний номер АДРЕСА_1 загальною площею 69,8 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.
Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та не обґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1  (батько неповнолітньої) має у приватній власності окремо квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 . Тобто батько дитини має власне нерухоме майно, а дитина не є дитиною першої лінії боржника. Таким чином право дитини внаслідок реалізації квартири боржника на підставі рішення суду не можуть вважатися порушеними. Ці обставини вказують на недобросовісність дій ОСОБА_2 , реєстрацію місця проживання дитини саме з метою перешкоджання виконанню рішення суду. Протиправні дії боржника направлені на неможливість виконання рішення суду, призвели до того, що стягувач, як кредитор, позбавлений можливості задовольнити свої вимоги та захистити порушене право.Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.З огляду на те, що добровільно боржник заборгованість не сплачує, іншого майна на яке можна звернути стягнення у боржника не виявлено необхідно звернути стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: квартиру, реєстраційний номер 1520928746101, місце знаходження: АДРЕСА_3 загальною площею 69,8 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також клопотання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про розгляд справи без його участі.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів подання, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 260, 263, 435, 446 ЦПК України, ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ЗУ «Про виконавче провадження» та відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, виходив з того, що законодавцем не передбачено можливість суду вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, право суду надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти, всупереч положенням «Порядку провадження органами опіки та піклування, пов`язаною із захистом прав дитини», затвердженою постановою КМУ № 866 від 24.09.2008. Вказує, що чинним ЦПК України не передбачено право суду замінювати відмову у наданні дозволу органу опіки та піклування щодо доцільності надання дозволу на реалізацію майна де зареєстрована неповнолітня дитина. Суд прийшов до висновку, що стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти. А законодавством закріплено виключно лише за органами опіки та піклування право на надання дозволів на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яким володіє чи користується дитина.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення; обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
28.12.2023 Приватний виконавець Білецький І.М. звернувся в суд з поданням (боржник ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 ), в якому просив винести ухвалу, якою задовольнити його подання про звернення стягнення на нерухоме майно, в якому зареєстровані діти, а саме: квартира, реєстраційний номер 1520928746101, місце знаходження: АДРЕСА_3 загальною площею 69,8 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 71687686 з примусового виконання: виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 16 090,00 грн; виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 37 000,00 доларів США. 28.04.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що в боржника, ОСОБА_2 , відсутні кошти для повернення коштів стягувачу. Відтак, було реалізовано належний боржнику транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки Nissan, модель Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 . Проте коштів від реалізації виявилось недостатньо для повного виконання зведеного виконавчого провадження. Виконавцем встановлено, що за боржником обліковується нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_4 , де зареєстрована неповнолітня особа. Відтак, 17.05.2023 приватний виконавець звернувся до служби у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради , як органу опіки та піклування, з проханням розглянути питання про примусову реалізацію згаданого житла, право користування яким мають малолітні діти. Однак, листом від 22.11.2023 йому було відмовлено у наданні такого дозволу. Зважаючи на викладене, приватний виконавець змушений звернутись до суду про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича перебуває зведене виконавче провадження № 71687686 з примусового виконання: виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023, що видав Шевченківський районний суд м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 16 090,00 грн; виконавчого листа № 466/6839/21 від 24.04.2023, що видав Шевченківський районний суд м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 37 000,00 доларів США.
28.04.2023 приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
У ході проведення виконавчих дій реалізовано транспортний засіб, належний боржнику, а саме легковий автомобіль марки Nissan, модель Sentra, 2015 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом №589015 проведення електронного аукціону (торгів) від 05.06.2023.
З відомостей з державного реєстру речових прав вбачається, що квартира, реєстраційний номер 1520928746101, місце знаходження: АДРЕСА_3 загальною площею 69,8 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м. належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 13).
Згідно з відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 121667 від 10.05.2023 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано чотири особи з яких, зокрема, неповнолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).
Листом від 22 листопада 2023 року № 260001-вих-144399 Шевченківська районна адміністрації як органу опіки та піклування повідомила, що рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній адміністрації, з метою захисту майнових та житлових прав та інтересів неповнолітньої Анастасії, Шевченківська районна адміністрація як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_4 , де зареєстрована неповнолітня дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це призведе до звуження її майнових та житлових прав та/або порушення охоронюваних законом інтересів (а.с. 16).
В актовому записі про народження ОСОБА_4 № 2580 від 07 травня 2008 року зазначено, що батьком є ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_5 , мати – ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_6 (а.с. 17). Відповідно боржник ОСОБА_2 батьком неповнолітньої не є.
З відомостей з державного реєстру речових прав вбачається, що за батьком неповнолітньої ОСОБА_1 зареєстрована на праві власності квартира, реєстраційний номер 23408320, місце знаходження: АДРЕСА_2 загальною площею 32,2 кв. м., житлова площа 16,7 кв. м. (а.с. 18).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Частинами 3 та 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Відповідно до абзацу 10 пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, – копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц.
У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Отже, державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
Також згідно з пунктом 68 вище вказаної постанови, повноваження Держвиконавця на мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону про виконавче провадження не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон про виконавче провадження, такими повноваженнями Держвиконавця не наділяє. Також, наприклад, Держвиконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань Держвиконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.
У відповідності до частини 6 статті 431 ЦПК України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
При цьому приватний виконавець у межах наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання. 
Слід також звернути увагу на те, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.
Проте виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.
При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.
З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.
Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: статус нерухомого майна (чи є воно предметом іпотеки), з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховний Суду від 15.02.2023 № 760/14086/21-ц.
З практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що « ... право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (980_079) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (980_075) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 Заява N 40450/04.
В матеріалах справи, також, наявні відомості з державного реєстру речових прав, з яких вбачається, що квартира місце знаходження: АДРЕСА_3 загальною площею 69,8 кв. м., на яку звернено стягнення належить на праві власності боржникові ОСОБА_2 .
Згідно з відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 121667 від 10.05.2023 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована неповнолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом від 22 листопада 2023 року № 260001-вих-144399 Шевченківська районна адміністрація як органу опіки та піклування надала відмову в реалізацію вище вказаної квартири, в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_4 .
Проте, в актовому записі про народження неповнолітньої ОСОБА_4 № 2580 від 07 травня 2008 року зазначено, що її батьком є ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_5 , а мати – ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_6 .
Крім того, з відомостей з державного реєстру речових прав вбачається, що батькові неповнолітньої ОСОБА_1 належить на праві власності квартира місце знаходження: АДРЕСА_2 , про що йшлося.
Тобто, батько ОСОБА_4 – ОСОБА_1 має власне нерухоме майно, що може відповідно бути місцем проживання його неповнолітньої доньки, яка зареєстрована у квартирі боржника ОСОБА_2 .
Крім цього, неповнолітня дитина може бути зареєстрованою та проживати у двох місцях проживання її батьків, які вказані як зареєстровані їх місця проживання у актовому записі про її народження, про що йшлося.
Відтак, права дитини, внаслідок реалізації квартири боржника в процесі виконання рішення суду, не можуть вважатись порушеними, оскільки неповнолітня ОСОБА_4 має інші альтернативні варіанти місця проживання та реєстрації місця проживання, зокрема, і власна квартира батька ОСОБА_1 , боржник ж ОСОБА_2 не має відповідних обов`язків щодо неповнолітньої дитини, а саме щодо забезпечення їй місця проживання, які б мали захищатися у спосіб відмови у задоволенні подання (судом таких не встановлено).
Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що наданням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, яке є власністю боржника прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_4 порушено не буде, а тому суд першої інстанції помилково відмовив у задовленні подання.
Тому доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та саму скаргу – задовольнити.
Оскаржувану ж ухвалу слід скасувати з постановленням нової ухвали про задоволення подання. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича– задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року – скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – задовольнити.
Надати дозвіл Приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Білецькому Ігору Мироновичу на звернення стягнення на квартиру, реєстраційний номер АДРЕСА_1 загальною площею 69,8 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_2 , в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах зведеного виконавчого провадження №71687686 з примусового виконання: виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 16090,00 грн; виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 37000,00 доларів США.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повни текст постанови складено 04 червня 2024 року.
       
       Головуючий :                  Я.А. Левик

        Судді:                  Н.П. Крайник 

                                 М.М. Шандра