ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                    
13 березня 2024 року                                                                   
м. Київ
справа № 575/675/19
провадження № 61-4350св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області 
від 21 листопада 2022 року під головуванням судді В`юник Н. Г., додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2022 року під головуванням судді В`юник Н. Г., постанову Сумського апеляційного суду 
від 23 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Собини О. І. та додаткову постанову Сумського апеляційного суду від 06 квітня 
2023 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Собини О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку землекористування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом в якому просила:
- встановити порядок користування земельними ділянками, розташованими за адресами: АДРЕСА_1 , згідно правовстановлюючих документів, технічної документації на вказані земельні ділянки та/або висновку відповідної земельно-технічної експертизи; 
- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом сприяння встановлення твердих меж, відновлення межових знаків в натурі на земельну ділянку на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 59212555100:02:018:0195, з боку суміжної земельної ділянки на
АДРЕСА_2 ; 
- зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом сприяння встановленню твердих меж, відновлення межових знаків в натурі на земельну ділянку на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 59212555100:02:018:0195, з боку суміжної земельної ділянки на
АДРЕСА_2 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сприяти відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі правовстановлюючих документів, раніше розробленої та затвердженої документації із землеустрою та/або висновку відповідної земельно-технічної експертизи щодо земельних ділянок, розташованих за вказаними адресами на АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . У разі відсутності такої документації зобов`язати відповідачів розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок за вказаними адресами на АДРЕСА_5 та 13 в натурі (на місцевості).
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки на 
АДРЕСА_2 . 
Її земельна ділянка межує з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , якою користується ОСОБА_3 . Ця земельна ділянка не приватизована, оскільки відсутня технічна документація, а тому належить Великописарівській селищній раді. 
Земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 користується ОСОБА_2 , яка згідно документації приватизована, але відсутні документи, які б підтверджували право власності на цю земельну ділянку, а саме технічна документація. 
У державному акті на право власності на землю, який виданий у 2002 році неправильно зазначено прізвище власника земельної ділянки - « ОСОБА_4 », а тому право власності на земельну ділянку не виникло у зв`язку з порушенням процедури оформлення земельної ділянки та її відчуження. Отже, ОСОБА_2 , який на даний час користується цією земельною ділянкою, не міг її купити. 
На земельну ділянку, яка належить позивачу на праві власності та якою вона користується за адресою: АДРЕСА_2 виготовлена технічна документація. Вважає, що її земельна ділянка сформована їй присвоєний кадастровий номер. Межові знаки відсутні, тобто межі її земельної ділянки відповідно до технічної документації, землевпорядною організацією, не встановлювались, але позивач переконана, що на її земельну ділянку накладаються по всій довжині, земельні ділянки, якими користується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Великописарівський районний суд Сумської області рішенням від 21 листопада 
2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. ОСОБА_1 , розробивши технічну документацію із землеустрою та зареєструвавши своє право власності на земельні ділянки, не визначила відповідно до діючого законодавства межі земельних ділянок, які були передані їй у власність. 
Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки, вважає, що межі його ділянки відповідають правовстановлюючим документам та не вважає за необхідне їх визначати. 
Відповідач ОСОБА_3 також є власником суміжної успадкованої приватизованої земельної ділянки після смерті свого батька, має право на завершення приватизації і продовжує користуватися ділянкою в межах, які склалися раніше. 
Суд вказував, що замовлення технічної документації є правом, а не обов`язком ОСОБА_3 , а її відсутність не порушує прав та інтересів позивача. 
Також суд зазначив, що згідно з висновком земельно-технічної експертизи межі земельних ділянок ОСОБА_1 , визначені у технічній документації, не відповідають фактичному землекористуванню та накладаються на земельні ділянки відповідачів. Для виправлення таких недоліків (технічних помилок) щодо неправильно визначених меж (координат), накладень (перетину) з іншими ділянками та виправлення інших технічних даних необхідно виготовити технічну документацію. 
За вказаних обставин місцевий суд дійшов висновку, що позивач не довела порушення її прав та законних інтересів відповідачами, а тому відмовив у задоволенні позову.
Великописарівський районний суд Сумської області додатковим рішенням 
від 09 грудня 2022 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
7 500 грн судових витрат та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 
6 000 грн у відшкодування судових витрат.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правничу допомогу відповідачам надавали адвокати на підставі укладених договорів. Відповідно, ОСОБА_2 за послуги адвоката сплатив - 7 500 грн, а ОСОБА_3 - 6 000 грн. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі суд вирішив повністю компенсувати за рахунок позивача понесені та підтверджені доказами витрати відповідачів.
Сумський апеляційний суд постановою від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 21 листопада 2022 року та додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2022 року без змін.
Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками та додатково зазначав, що на підтвердження підстав позову заявниця не надала суду жодних доказів, на підставі яких можна було б ідентифікувати вчинення відповідачами перешкод під час використання суміжних земельних ділянок, що межі належних позивачці земельних ділянок таким чином перетинають суміжні землевласники, що власне, і є відповідними перешкодами чи порушенням прав. 
Суд не вбачав за можливе на підставі наданих позивачем доказів встановити фактичне місце розташування межі, конфігурацію земельних ділянок відносно ділянок відповідачів.
З наявних у справі доказів та графічних матеріалів суд апеляційної інстанції вбачав лише фактичне розташування належних сторонам суміжних земельних ділянок через розташування на них нерухомого майна та фактично позбавлений можливості встановити, що саме земельні ділянки відповідачів накладаються на частину ділянки позивача, а не навпаки.
Відтак, без встановлення меж належної позивачу земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто графічного нанесення поворотних точок, що не є компетенцією суду, захистити права ОСОБА_1 неможливо, оскільки у даному випадку неможливо встановити чи порушується відповідачами визначена межа земельної ділянки позивача.
Додатковою постановою від 06 квітня 2023 року Сумський апеляційний суд стягнув з 
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі по 1 500 грн.
Приймаючи додаткову постанову суд апеляційної інстанції вказував, що адвокат Грицик Г. О. в суді апеляційної інстанції надавав правничу допомогу відповідачам, а обсяг наданої допомоги зводиться до складання відзиву на апеляційну скаргу, тому вважав, що співмірною із складністю вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт буде компенсація за рахунок позивача витрат відповідачів за надану їм правничу допомогу у розмірі по 1 500 грн на користь кожного, проти 
3 000 грн заявлених до стягнення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 21 листопада 
2022 року, додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області                    від 09 грудня 2022 року, постанову Сумського апеляційного суду від 23 лютого 
2023 року та додаткове рішення Сумського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
У поданій касаційній скарзі заявниця зазначає, що у справі була проведена земельно-технічна експертиза, проте в межах наданих матеріалів експерту не вдалося відповісти на поставлені питання.
Зазначає, що відповідачі перешкоджали експертам під час проведення земельно-технічної експертизи, внаслідок чого не було зроблене топографічне-геодезичне кадастрове знімання фактичного використання земельних ділянок. Проте, попри такі дії відповідачів, суд не застосував відповідні наслідки, передбачені статтею 109 ЦПК України.
Аргументом касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції прийняв оскаржену у справі постанову та вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, проте касаційна скарга не містить відомостей, чиї саме інтереси порушив апеляційний суд.
Також касаційна скарга містить доводи про те, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та від 18 квітня 2018 року у справі № 514/1571/14-ц.
ОСОБА_1 також вказує на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення клопотання позивача про призначення  у справі повторної земельно-технічної експертизи, а також безпідставно залишив без задоволення заяви про відвід судді.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2023 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат 
Грицик Г. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм як матеріального так і процесуального права.
Вказує, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, а наведені нею постанови Верховного Суду ухвалені за інших правовідносин та фактичних обставин у справі.
Крім того відзив на касаційну скаргу містить клопотання про компенсацію відповідачам судових витрат у розмірі 6 136,66 грн. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 18 травня 2023 року відкрив провадження та витребував справу № 575/675/19 з Великописарівського районного суду Сумської області.
Справа № 575/675/19 надійшла до Верховного Суду 29 травня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 28 лютого 2024 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Виконавчого комітету Великописарівської селищної ради від 18 листопада 1993 року передано безоплатно у власність присадибні ділянки та земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_5 (0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,22 га для ведення особистого підсобного господарства), ОСОБА_1 (0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,02 га для ведення особистого підсобного господарства) та ОСОБА_6 (0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку) (а. с. 12, том 1).
На підставі рішення Виконавчого комітету Великописарівської селищної ради 
від 26 лютого 1960 року № 4 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння на АДРЕСА_5 земельної ділянки за вказаною адресою становила 0,37 га. На підставі рішення № 7 Виконавчого комітету Великописарівської селищної ради від 11 березня 1971 року 
ОСОБА_5 побудував новий будинок, який прийнятий в експлуатацію 19 лютого 1975 року.
Після смерті ОСОБА_5 12 листопада 2008 року будинок та господарські споруди, які розташовані на приватизованій земельній ділянці на 
АДРЕСА_5 , успадкував ОСОБА_3 , який зареєстрував право власності на домоволодіння на приватизованій земельній ділянці 10 травня 
2018 року. За життя ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав (а. с. 39-41, 43-45, том 1).
За життя ОСОБА_6 оформила державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_4 (а. с. 197 том 2), а 23 березня 2009 року продала ОСОБА_7 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,04 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5921255100:02:018:0004.
28 грудня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5921255100:02:018:0004, площею 0,0412 га, а також на житловий будинок, з господарськими спорудами на 
АДРЕСА_4 (а. с. 49, 50, 53, 54, том 1).
Крім того, 28 грудня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5921255100:02:018:0005, площею 
0,1084 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_4 (а. с. 51, 52, 55-57 том 1). Також матеріали справи містять технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок від 16 жовтня 2013 року (а. с. 58-69, том 1).
Рішенням Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області сьомого скликання дев`ятнадцятої сесії від 18 жовтня 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку загальною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_2 , та надано у власність дану земельну ділянку ОСОБА_1 (а. с. 15, том 1).
05 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до директора МП «Великописарівський землевпорядний центр» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у 
АДРЕСА_2 (кадастровий номер 5921255100:02:018:****). У складеному акті про погодження (встановлення) меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків на зберігання ОСОБА_1 кути поворотів меж земельної ділянки закріплені парканом та будівлею. На земельну ділянку встановлено обмеження площею 0,0014 га. Суміжні землевласники претензій при встановлені існуючих меж не заявляли, додано кадастровий план з каталогом координат точок зовнішньої межі земельної ділянки (а. с. 16-30, том 1).
Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку з кадастровим номером 5921255100:02:018:0195, площею 0,15 га в АДРЕСА_2 відсутня (а. с. 31-35, том 1).
24 жовтня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 5921255100:02:018:0195 площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, (присадибна ділянка) на АДРЕСА_2 (а. с. 36, том 1).
З акта комісії Великописарівської селищної ради вбачається, що комісією було обстежено земельні ділянки, що належать ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та рекомендовано ОСОБА_1 виготовити технічну документацію та встановити межі земельної ділянки (а. с. 107, том 1).
Акт про погодження (встановлення) меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків на зберігання ОСОБА_1 2017 року суміжними співвласниками не підписаний, зокрема: ОСОБА_6 (померла), а ОСОБА_3 (відмовився). Межі земельних ділянок відповідно до акта проходять по існуючому паркану та будівлі 
(а. с. 111, том 1).
Згідно з висновком експерта № 1790/1836-1838 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18 грудня 2020 року (а. с. 219-250 том 2) площа фактичного використання земельних ділянок на АДРЕСА_2 складає під подвір`ям - 0,0562 га, під городом - 0,3236 га, а загальна площа - 0,3798 га.
Експерт не відповів на питання який фактичний порядок користування земельними ділянками на АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 та якими є конфігурація, проміри та площа земельних ділянок, що перебувають у користуванні власників зазначених земельних ділянок у зв`язку з ненаданням на дослідження даних топографо-геодезичного (кадастрового) знімання фактичного використання земельних ділянок за вказаними адресами.
Дані фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок, розташованих на АДРЕСА_2 (літня кухня - гараж - сарай «Б») не відповідають даним правовстановлюючих документів, технічної документації даним Державного земельного кадастру. У зв`язку з ненаданням на дослідження даних їх фактичного розташування та даних з Державного земельного кадастру експерт не зміг провести співставлення розташування інших будівель та споруд домоволодіння, а також не зміг відповісти на питання чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок на АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 правовстановлюючим документам, технічній документації даним Державного земельного кадастру.
Також експертом встановлено порушення меж (перетин/накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на земельні ділянки на АДРЕСА_2 . Експерт не провів співставлення меж земельних ділянок на АДРЕСА_5 та 
АДРЕСА_4 та не зміг відповісти на питання щодо порушення меж земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на земельні ділянки на 
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 у зв`язку з ненаданням на дослідження даних фактичного розташування та даних Державного земельного кадастру на земельні ділянки на АДРЕСА_5 та 
АДРЕСА_4 .
У зв`язку з ненаданням на дослідження даних з Державного земельного кадастру на земельні ділянки на АДРЕСА_6 судовий експерт не зміг відповісти на питання щодо варіантів порядку користування земельними ділянками (спільними межами земельних ділянок) на 
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Крім того, згідно з додатком № 11 до висновку експерта, фактичне землекористування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) зміщене в бік 
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) в частині земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, що належить ОСОБА_1 , відповідно до правовстановлюючих документів, зміщена на земельну ділянку, яку використовує ОСОБА_3 . В кінці земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 , користується інша особа, з якою відсутній спір.
Під час розгляду справи місцевим судом експерт ОСОБА_8 пояснив, що під час проведення земельно-технічної експертизи було встановлено, що фактичне землекористування межі земельної ділянки ОСОБА_1 визначено умовними лініями - стіною будівлі, огорожею, задернованою межею. Під час проведення експертизи було встановлено, що фактичне землекористування не співпадає з визначеними межами земельної ділянки у правовстановлюючих документах. Так, земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку 
ОСОБА_2 і навпаки. Межові знаки відсутні, межа відповідно до технічної документації ОСОБА_1 не визначалась.
У технічному звіті по складанню державного акта на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, який був складений у 2002 році на замовлення попередньої власниці земельної ділянки на
АДРЕСА_4 ОСОБА_6 міститься Акт про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки в натурі, у якому зазначено, що межі земельної ділянки (кути повороту) проходять по огорожі та задернованій межі. Суміжними землевласниками (землекористувачами) ніяких претензій при встановленні меж не заявлено. Акт підписав ОСОБА_10 Складено кадастровий план земельної ділянки, визначено координати точок зовнішньої межі. Дані про винесення меж земельної ділянки, кутів поворотів в натурі та визначення межовими знаками - відсутні.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 
4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно з частинами першою-третьою статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі 
№ 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) вказувала, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376), чинною на дату виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до Інструкції № 376 межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.
Згідно з пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою.
У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України).
Дані земельно-кадастрової документації відповідно до статті 193 ЗК України повинні містити сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.
Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 , розробивши технічну документацію із землеустрою не визначила межі своїх земельних ділянок по відношенню із суміжними землевласниками, а тому дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Проте колегія суддів вважає такі висновки передчасними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2019 року ОСОБА_1 зверталась до місцевого суду із клопотанням про призначення у справі земельно-технічної експертизи (а. с. 170-172, том 1). 
Великописарівський районний суд Сумської області ухвалою від 23 вересня 2019 року означене клопотання задовольнив, призначив у справі судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої постановив питання зазначені у клопотанні 
ОСОБА_1 від 11 вересня 2019 року.
На виконання цієї ухвали 18 грудня 2020 року було складено висновок експерта 
№ 1790/1836-1838.
11 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи.
23 лютого 2021 року місцевий суд оголосив у справі перерву до 18 березня 2021 року до 13 год 00 хв у зв`язку із надходженням до суду клопотання представника відповідачів ОСОБА_11 про надання часу для ознайомлення із клопотанням позивача від 11 лютого 2021 року.
18 березня 2021 року представник відповідачів ОСОБА_11 подав до суду першої інстанції відзив на клопотання про призначення у справі повторної судової земельно-технічної експертизи.
18 березня 2021 року у підготовчому судовому засіданні суд оголосив перерву 
до 15 квітня 2021 року до 09 год 30 хв у зв`язку із задоволенням клопотання 
ОСОБА_12 про надання додаткового часу для ознайомленням із відзивом.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді місцевого суду підготовче судове засідання, призначене на 15 квітня 2021 року, не відбулось.
Відомостей про те, що у підготовчих судових засіданнях, які відбулись 04 червня 
2021 року, 16 червня 2021 року, 10 серпня 2021 року, 27 серпня 2021 року відбувся розгляд клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи матеріали справи не містять.
15 вересня 2021 року місцевий суд постановив ухвалу, якою підготовче провадження закрив, справу призначив до судового розгляду.
Відомості про те, що після призначення справи до судового розгляду, клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи було вирішене місцевим судом у матеріалах справи відсутні також.
З наведеного вбачається, що місцевий суд клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи не розглянув, про його прийняття чи відхилення не зазначено ні в рішенні, ні в жодній з постановлених місцевим судом ухвал.
За таких обставин, місцевий суд, з висновками якого помилково погодився суд апеляційної інстанції, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
З огляду на викладене, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на порушення вимог статей 263-265, 367, 368 ЦПК України не усунув допущений судом першої інстанції недолік.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Також колегія суддів звертає увагу, що частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що висновок експерта від 18 грудня 2020 року 
№ 1790/1836-1838 не містить відповідей на всі питання, які були поставлені експерту.
За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Положеннями статті 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.
Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.
Не вирішивши клопотання про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи та не роз`яснивши наслідки нездійснення як додаткової так і повторної експертизи у справі, місцевий суд формально підійшов до розгляду справи та фактично залишив спір без вирішення.
Суд апеляційної інстанції, під час перегляду справи на вказане уваги не звернув.
Колегія суддів також зауважує, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що відповіді на поставлені експерту питання не були надані не з вини позивача ОСОБА_1 , а також не звернули уваги на приписи статті 109 ЦПК України, якою передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки місцевий суд порушив вищенаведені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене цим судом рішення не може вважатися законними і обґрунтованим, а тому рішення місцевого суду і постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Додаткові рішення місцевого та апеляційного суду, ухвалені у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не можуть існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а тому додаткове рішення суду першої інстанції та додаткова постанова апеляційного суду також підлягають скасуванню.
Щодо судових витрат 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Вирішення питання про поновлення виконання оскаржуваних судових рішень
За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою від 06 липня 2023 року Верховний Суд зупинив виконання рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 21 листопада 2022 року, додаткового рішення Великописарівського районного суду Сумської області 
від 09 грудня 2022 року, постанови Сумського апеляційного суду від 23 лютого 
2023 року та додаткової постанови Сумського апеляційного суду від 06 квітня 
2023 року в частині стягнення судових витрат до закінчення касаційного провадження.
Враховуючи, що за наслідками касаційного перегляду рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням на новий розгляд, підстави для поновлення їх виконання відсутні.
Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 21 листопада 
2022 року, додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2022 року, постанову Сумського апеляційного суду від 23 лютого 
2023 року та додаткову постанову Сумського апеляційного суду від 06 квітня 
2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                        І. В. Литвиненко
Судді:                                                                                                             А. І. Грушицький 
                                                                                                                        Є. В. Петров
                                                                                                                        В. В. Пророк
                                                                                                                        В. В. Сердюк