ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5787/24 Справа № 202/21108/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Демченко Е.Л., 
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану, смерті особи в певний час. 
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в РАЦС Київського району міста Донецьк складено відповідний запис та видано свідоцтво про смерть. При евакуації сім`ї з міста Донецьк свідоцтво про смерть та будь-які копії інших документів щодо зазначеного факту було втрачено. Станом на день звернення до суду у заявника відсутні документи, які дозволяють відновити запис про смерть згідно вимог чинного законодавства та отримати дублікат про смерть, встановленого зразка. Встановлення факту смерті необхідно для поновлення державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України, та отримання дублікату свідоцтва про смерть встановленого зразка. 
Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Донецьк, у віці 43 роки та факт реєстрації смерті.
Рішенням  Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують обставини смерті ОСОБА_2 у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб тощо), не вказано час смерті, не зазначено при яких обставинах настала смерть останнього. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєструвала шлюб 04 липня 1987 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серії НОМЕР_1 ), виданим повторно 02 листопада 2023 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , місце державної реєстрації – відділ державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, яке видано повторно (дата видачі 03 грудня 2014 року), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 43 роки.
Згідно відповіді начальника Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі, № 2032/31-25-23 від 17 листопада 2023, № 59/31.25-35 від 15 січня 2024 за результатами перевірки відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_2 не виявлено.
Згідно відповіді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області № 4622/3896-10-24 від 22 січня 2024 актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено. Перевірку наявності актового запису проведено з 01 січня 2017 по теперішній час по первинній реєстрації та по поновленим актовим записам цивільного стану.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують обставини смерті ОСОБА_2 у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб тощо), не вказано час смерті, не зазначено при яких обставинах настала смерть останнього. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з 1 п.1, п.3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області – Луганська область, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території Донецька область, Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.
Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до ст.ст.315, 317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території.
Пунктом 18 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Підпунктом «ґ» п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Крім того, відповідно п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
У абзаці першому п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
В суді апеляційної інстанції заявником надано до суду висновок Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо неможливості поновлення актового запису про смерть ОСОБА_2 , складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку 25 березня 2006 року, у зв`язку із зберіганням паперових носіїв на тимчасово окупованій території.
Так, ОСОБА_2 помер у 2006 році, тобто до тимчасової окупації території міста Донецька. При евакуації сім`ї заявниці з міста Донецьк свідоцтво про смерть та будь-які копії інших документів щодо зазначеного факту було втрачено.
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум "реєстрація народжень, смертей і шлюбів", виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Колегією суддів встановлено, що смерть ОСОБА_2 сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 на території м. Донецьк, тобто частини України, яка є тимчасово окупованою російською федерацією з 01 грудня 2014 року.
Відтак, враховуючи, що заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості у досудовому порядку поновити державну реєстрацію смерті, проведеної державним органом України, та отримати дублікат свідоцтва про смерть встановленого зразка, колегія суддів дійшла до висновку про можливість встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 43 роки, про що 25 березня 2006 року складено актовий запис 332 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку.
Вимоги щодо встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану, а саме смерті не можуть бути задоволенні, оскільки є безпідставними. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2024 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану, смерті особи в певний час — задовольнити частково.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 43 роки, про що 25 березня 2006 року складено актовий запис 332 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку.
В іншій частині заяву залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко