П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/21821/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
22 травня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративний позов до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та нездійсненні позивачу виплати додаткової винагороди як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” з травня 2022 року по грудень 2022 року, в сумі 100 000 (сто тисяч) 00 грн за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах.
Також, позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду як військовослужбовцю, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за травень 2022 року по грудень 2022 року, в сумі 100 000 (сто тисяч) 00 грн за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2024, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №141 від 19.05.2022 позивач прибув з Військової частини НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 та був зарахований на усі види грошового забезпечення.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №141 від 19.05.2022 позивач вибув у відрядження до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .
У період з 26.05.2022 до 31.05.2022 ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях, на підставі бойового розпорядження ОУВ Слобода №177 від 24.03.2022 (про що свідчить Додаток 1 до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.06.2022 №298, який наявний в матеріалах справи), однак отримавши поранення з 30.05.2022 вибув на стаціонарне лікування до міської клінічної лікарні в м.Краматорську Донецької області (наказ №152 від 30.05.2022 та наказ №339 від 01.12.2022, як доповнення до наказу №152 від 30.05.2022), після якого наказом №194 від 11.07.2022, складеним на підставі виписки від 11.07.2022, свідоцтва про хворобу №20 від 08.07.2022 та рапорту позивача №6703 від 11.07.2022, зарахований на котлове забезпечення при оперативній групі в м.Житомирі.
У період з 11.07.2022 до 05.09.2022 перебував у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
05.09.2022 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №250 позивач вибув до нового місця службу.
Спірні відносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з травня 2022 року по грудень 2022 року, з розрахунку 100 000, 00 грн.
03.05.2022 представник позивача надіслав до в/ч НОМЕР_1 адвокатський запит, з проханням надати інформацію щодо сплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди у період з травня 2022 року до жовтня 2022 року, передбаченої Постановою №168, відповідь на який не отримав.
Позивач вважає, що йому сплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у неналежному розмірі, та з метою захисту порушених, на його думку прав, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Позивач брав участь у бойових діях з 26.05.2022 до 30.05.2022.
30.05.2022 при виконанні бойового розпорядження отримав поранення та вибув на стаціонарне лікування, на якому перебував до 11.07.2022, про що свідчать накази командира в/ч НОМЕР_1 (№194, від 11.07.2022, №339 від 01.12.2022, як додаток до наказу №152 від 30.05.2022).
За інформацією яка міститься в довідці в/ч НОМЕР_1 №133/8725 від 18.10.2023 позивач за оскаржуваний період отримав додаткову винагороду встановлену Постановою №168 у наступних розмірах:
- за травень: з 19.05.2022 до 25.05.2022 з розрахунку 30 000,00 грн, а з 26.05.2022 до 31.05.2022 з розрахунку 100 000, 00 грн у зв`язку із участю у безпосередніх бойових діях;
- за червень у розмірі 100 000,00 грн (з підстав перебування на стаціонарному лікуванні);
- за липень: з 01.07.2022 до 11.07.2022 з розрахунку 100 000, 00 грн - проходив стаціонарне лікування та з 12.07.2022 з розрахунку 30 000,00 грн;
- за серпень у розмірі 30 000,00 грн, з розрахунку 30 000,00 грн - перебував у місці постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 ;
- з 01.09.2022 до 05.09.2022 з розрахунку 30 000,00 грн -перебував у місці постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 .
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача щодо отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, оскільки розмір її виплати позивачу документально обґрунтований.
Як вже зазначалося, виплата додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 з розрахунку 100 000,00 грн здійснюється лише за участь у безпосередніх бойових діях на виконання бойових розпоряджень командирів та за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з підстав поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманих у зв`язку із захистом Батьківщини.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції констатує, що підстави для донарахування та виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн, передбаченої Постановою №168 за період з 19.05.2022 по 05.09.2022 ( період проходження військової служби безпосередньо у в/ч НОМЕР_1 ) відсутні, позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані.
З огляду на викладене, під час судового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з ч.1 ст.1-1 та ст.1-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України “Про правовий режим воєнного стану” заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова № 168), пунктом 1 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1146, яка застосовується з 01.09.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до п.2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Згідно з п.5 Постанови № 168 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
В свою чергу, ч.1 абз.4 п.1 Постанови № 168 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до п.11 ст.10-1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
При цьому, відповідно до абз.2 ст.4 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Крім того, відповідно до ч.10 ст.2 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Відповідно до п.1.1 гл.1 р.І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 6.11 гл.6 р.ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.
Згідно з п.6.15 гл.6 р.ІІ Положення №402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.
В свою чергу, оплаті підлягає не відпустка за станом здоров`я, а відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Враховуючи вказане та матеріали справи, колегія суддів зазначає, що факти перебування на стаціонарному лікуванні сторонами не заперечується та цей період був оплачений відповідачем з розрахунку 100000 грн пропорційно кількості днів (з 30.05.2022 по 11.07.2022).
Також, не заперечується  факт оплати з розрахунку 100000 грн за період участі в бойових діях (з 26.05.2022 по 30.05.2022).
Щодо періоду з 01.05.2022 по 19.05.2022 - позивач не перебував у складі військової частини НОМЕР_1 , а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
В частині періоду з 19.05.2022 по 25.05.2022 позивач перебував в складі військової частини НОМЕР_1 , однак безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не приймав, що вбачається з матеріалів справи, а тому в цій частині відповідачем правомірно проводився розрахунок додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн пропорційно кількості днів.
Щодо періоду з 06.09.2022 по 31.12.2022, колегія суддів зазначає, що позивач не перебував у складі військової частини НОМЕР_1 , а перебував у складі військової частини НОМЕР_4 , а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
В межах періоду з 12.07.2022 по 05.09.2022 позивач перебував в складі військової частини НОМЕР_1 , однак безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не приймав. Крім того, з наданих до апеляційної скарги доказів позивач в період з 08.07.2022 по 08.01.2023 перебував у відпустці за станом здоров`я (а.с.110).
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи, наданих позивачем, а саме виписок із медичних карт, позивач отримав травму середнього ступеню важкості (середньої тяжкості). У висновках ВЛК не зазначено факту отримання позивачем тяжкого поранення. На підставі зазначеного, а також наявності виплати позивачу за період з 12.07.2022 по 05.09.2022 додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн пропорційно кількості днів, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову в цій частині.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.