ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 521/793/22
провадження № 61-12994св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата  В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева Ірина Іванівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року у складі судді Лічмана Л. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2023  року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Лозко  Ю. П.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_4 .
У період з 12 грудня 2018 року по 17 грудня 2018 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 10» (далі КУ «Міська клінічна лікарня № 10»), де їй діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію 3 ступеня, декомпенсацію, тривожно-депресивний синдром, деменцію помірного ступеня вираженості. Вищевказане захворювання передбачає втрату особою працездатності та неможливість догляду за собою у побуті. За період перебування у лікарні ОСОБА_4 часто бувала неадекватною, вночі збирала речі, намагаючись покинути неврологічне відділення, відмовлялась від обстеження. Вказане продовжувалось під час її перебування вдома. 
Таким чином ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, зумовленому хворобою з грудня 2018 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знали про такий стан ОСОБА_4 . 
У період з грудня 2018 року по грудень 2020 року захворювання ОСОБА_4 прогресувало, що унеможливило догляд за нею ОСОБА_1 , а доньки не надавали жодної допомоги у матеріальному забезпеченні.
10 грудня 2020 року між ТОВ «Вілла Добра» та ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 укладений договір про надання соціальних послуг підтриманого проживання за плату. Кожного місяця ОСОБА_1 сплачувалося 8000 грн та здійснювалася купівля ліків, памперсів, інших речей, необхідних для догляду за спадкодавцем на 2000 грн, а отже щомісяця 10000 грн.
Пенсія спадкодавця складала 6000 грн, пенсія чоловіка ОСОБА_5 5000 грн, що не покривало потреб для її утримання, сплати комунальних послуг.
ОСОБА_1 звертався до працездатних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням у наданні матеріальної допомоги для утримання непрацездатної матері, однак ними не було вчинено відповідних дій.
Отже відповідачі повинні бути усунені від права на спадкування, оскільки вони ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані. 
ОСОБА_1 просив усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022  року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17 липня 2023 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем обставини самі по собі не свідчать про вчинення відповідачами умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Відповідачі усвідомлювали свої обов`язки та виконували їх за наявними можливостями.
Квитанції про купівлю ліків не свідчать про беззаперечну їх оплату позивачем або за його кошт та на потреби саме ОСОБА_4 . Сплата комунальних послуг за квартиру, власником якої в тому числі був ОСОБА_1 , не є такою обставиною, що надає підстави для задоволення позову.
Отже, досліджені судом докази в їх сукупності є підставою для висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про потребу спадкодавця у допомозі та догляді саме відповідачів, навмисного ухилення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо надання спадкодавцю допомоги.
Зазначене свідчить про відсутність правових умов (підстав), передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України, які надавали б право усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від спадкування. 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.
Так, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_4 була у безпорадному стані останні 8 місяців свого життя, необхідний догляд надавався їй в основному ТОВ «Вілла Добра» за участі сторін по справі, які опікувались нею - створювали необхідні побутові умови, дбали про неї та доглядали, а при необхідності купували ліки, приймали участь у її госпіталізації.
Оплата встановленої ТОВ «Вілла Добра» плати у розмірі 8000 грн щомісячно, майже повністю здійснювалась за рахунок пенсії ОСОБА_4 , яка на момент смерті складала 6693,88 грн на місяць.
Відтак, відсутні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
За таких обставин, суд першої інстанції відмовляючи у позові, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від права на спадкування згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення положень норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів потреби спадкодавця в наданні допомоги саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також доказів того, що відповідачі свідомо не виконували встановленого законом обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю, яка перебувала у безпорадному стані.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У серпні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02  листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2023 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
            судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, без забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також із необгрунтованим відхиленням клопотання про витребування доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
            всупереч висновків Верховного Суду в постановах від 14 листопада у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц суди не звернули уваги, що у період перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані позивач звертався до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з проханням надати матеріальну допомогу для утримання непрацездатної матері, однак ними не було вчинено відповідних дій;
            відповідачі не надали відзивів на позовну заяву, тобто вони не обгрунтували жодних заперечень проти позову;
            необгрунтованим є висновок суду першої інстанції про надання відповідачами допомоги матері та спілкування ОСОБА_4 з доньками в будинку ОСОБА_3 , оскільки спростовується показаннями свідка ОСОБА_6 , яка пояснила, що ОСОБА_4 не могла самостійно забезпечувати власну життєдіяльність, всіма фінансовими питаннями займався ОСОБА_1 , останні місяці життя ОСОБА_4 не могла самостійно пересуватися;
            показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можуть прийматися до уваги, оскільки обставини, що стосуються справи, їм відомі лише зі слів відповідачів;
            суд першої інстанції зазначив про «психотравмуючу ситуацію» у сім`ї щодо роздільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не розкриваючи при цьому юридичного та/або медичного значення такого поняття для розгляду справи;
            апеляційним судом не встановлено будь-яких обставин щодо джерел фінансування тієї частини коштів, якої не вистачало для сплати за договором з ТОВ «Вілла Добра», купівлю памперсів та ліків, а також утримання нерухомого майна ОСОБА_4 ;
            під час апеляційного розгляду 09 лютого 2023 року позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів щодо доведення часу пербування ОСОБА_4 у Центрі соціальних послуг, що має істотне значення для вирішення справи по суті. Однак суд апеляційної інстанції не встановив нових обставин справи, доказів наявності мотивованого висновку суду в ухвалі або в ухваленому судовому рішенні щодо неприйняття вказаних доказів до розгляду матеріали справи не містять.
Рух справи у суді касаційної існтанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17  липня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі №  521/793/22, витребувано справу із суду першої інстанції, узадоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17 липня 2023 року відмовлено.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 20 листопада 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019  року у справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі №  676/5086/15-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №  145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі №  346/5603/17, від 03 травня 2018  року у справі № 404/251/17 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім`ї ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Відповідач ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками записано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_11 уклали шлюб 18 липня 1987 року, внаслідок чого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 ».
Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна № 10013 від 29  вересня 1995 року, укладеного на Одеській товарній біржі, ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купили квартиру АДРЕСА_1 . Право власності у КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 04  жовтня 1995 року під № 204.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2010  року, яке набрало законної сили, вказаний договір визнаний дійсним.
10 грудня 2020 року між ТОВ «Вілла Добра» (ЦСО) та ОСОБА_4 (отримувач) і ОСОБА_1 (платник) укладений договір про надання соціальних послуг (далі - Договір).
Згідно з пунктом 2.1 і 2.6 ЦСО надає соціальні послуги підтриманого проживання особам похилого віку на платній основі. ЦСО зобов`язується забезпечити зміну постільної і натільної білизни, допомогу в здійсненні гігієнічних процедур, зміну памперсів та профілактику пролежнів і прості медичні маніпуляції, приготування їжі, допомогу в прийнятті їжі, контроль за своєчасним прийомом їжі, прибирання приміщення, провітрювання і кварцування приміщення супровід отримувача соціальних послуг на прогулянці, прання тощо.
Відповідно до пункту 4.2. Договору ціна соціальних послуг становить 8000 грн за один календарний місяць.
ОСОБА_4 10 грудня 2020 року поступила до ТОВ «Вілла Добра», їй до 04  серпня 2021 року надавались соціальні послуги відповідно до індивідуального плану, послуги сплачувались вчасно та в повному обсязі, у загальному розмірі сплачено 64 000,00 грн.
ОСОБА_1 надано квитанції про сплату за послуги у сумі 8000 грн від 10  грудня 2020 року, 11 січня 2021 року, 11 лютого 2021 року, 10 березня 2021 року, 01 квітня 2021 року, 11 травня 2021 року, 14 червня 2021 року, 05  липня 2021 року.
Крім того, ОСОБА_1 надано квитанції про купівлю ліків на загальну суму 11479,57 грн.
ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_1 .
ОСОБА_4 перебувала на обліку з 01 лютого 1999 року, отримувала пенсію за віком, розмір пенсії з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року склав всього 58267,58 грн: грудень 2020 року - 6052,90 грн; січень 2021 року - 6052,90 грн; лютий 2021 року - 6052,90 грн; березень 2021 року - 6680,28 грн; квітень 2021  року - 6680,28 грн; травень 2021 року - 6680,28 грн; червень 2021 року - 6680,28 грн; липень 2021 року - 6693,88 грн; серпень 2021 року - 6693,88 грн.
ОСОБА_1 перебував на обліку з 27 вересня 1994 року та отримував пенсію за віком, розмір пенсії з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року склав всього 49596,27 грн: грудень 2020 року - 5197,67 грн; січень 2021 року - 5197,67 грн; лютий 2021 року - 5197,67 грн; березень 2021 року - 5660,41 грн; квітень 2021  року - 5660,41 грн; травень 2021 року - 5660,41 грн; червень 2021 року - 5660,41 грн; липень 2021 року - 5680,81 грн; серпень 2021 року - 5680,81 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років ОСОБА_4 померла. 
13 серпня 2021 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І. І. з заявами про прийняття спадщини № 84 і 85 після смерті ОСОБА_4 звернулися доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно, на підставі чого заведено спадкову справу №  28/2021, номер у Спадковому реєстрі 68145496.
24 листопада 2021 року з аналогічною заявою № 130 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І. І. звернувся ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду
Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №  209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18).
За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина п`ятя статті 1224 ЦК України).
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04  липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18), на яку ОСОБА_1 посилається в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивачем не доведено того, що відповідачі свідомо ухилялися від надання допомоги спадкодавцю у зв`язку із його безпорадним станом, а також, що спадкодавець потребував допомоги саме ОСОБА_5 і ОСОБА_6, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування».
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду17 липня 2019 року у справі 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св18), на яку посилається ОСОБА_1 в касаційній скарзі.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, зумовленому хворобою з грудня 2018 року, доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знали про такий стан ОСОБА_4 , але не надавали жодної допомоги у матеріальному забезпеченні;
відмовляючи в задоволенні позову суди послались на те, що зазначені позивачем обставини самі по собі не свідчать про вчинення відповідачами умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю;
встановивши відсутність умови, передбаченої частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обгрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи касаційної скарги про відсутність мотивованої відмови апеляційного суду у витребуванні доказів необгрунтовані.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша-третя статті 367 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 заявив клопотання за підписом представника ОСОБА_14 , в якому просив долучити до матеріалів справи попередній договір про укладення в майбутньому договору з надання соціальних послуг підтриманого проживання осіб похилого віку від 11 червня 2020 року, укладерий між ТОВ «Мілена-К» (ЦСО) та ОСОБА_4 (отримувач) і ОСОБА_1 (платник), рецепти про призначення ОСОБА_4 ліків та витребувати у ТОВ «Мілена-К» документи щодо наявності договірних відносин з ОСОБА_4 і ОСОБА_1 щодо надання соціальних послуг та інформацію щодо оплати таких послуг (мотивування та доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього клопотання не містить) - т. 2 а. с.  186-193);
в судовому засіданні апеляційного суду 17 липня 2023 року суд розглянув клопотання позивача та відмовив в його задоволенні, оскільки докази надаються в суді першої інстанції та позивачу було відомо про існування цих доказів (технічний запис судового засідання та протокол судового засідання -т. 3 а. с. 1-3);
вирішення заявленого клопотання шляхом постановлення ухвали суду в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати з зазначенням в протоколі судового засідання відповідає вимогам статті 248 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги про те, що відсутність відзивів відповідачів свідчить про відсутність заперечень проти позовних вимог, необгрунтовані, оскільки подання відзиву є правом, а не обов`язком відповідача відповідно до статей 178, 191 ЦПК України; не подання відзиву не позбавляє відповідача права на висловлення заперечень проти позову шляхом надання пояснень під час судового засідання в порядку статті 227 ЦПК України.
Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду викладених у постановах, наведених у касаційній скарзі, необгрунтовані, оскільки висновки, зроблені судами першої і апеляційної інстанцій у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання касаційної скарги, покладаються на особу, яка її подала.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                              І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат