Дата документу 28.05.2024 Справа № 337/3354/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/3354/23                                         Пр. № 22-ц/807/996/24	Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г. Повний текст складено 11.03.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Онищенка Е.А. Трофимової Д.А.
за участі секретаря                                        Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2024 року у справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини
ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю три місяці, з дня набрання законної сили даним рішенням.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона є спадкоємцем за заповітом, яка через пропущений строк не прийняла спадщину. А спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом та не надали письмової згоди їй на прийняття спадщини - є діти померлого спадкодавця - донька та син, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .  ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , який на день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . В свою чергу, при житті ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений нотаріусом 30.08.2022 року, та яким все належне йому майно на день його смерті заповідав позивачу ОСОБА_3 . У зв`язку з окупацією свого села, задля безпеки власного життя позивач була змушена покинути свою домівку та 15.09.2022 року виїхала за кордон України, де пробула до 06.06.2023 року включно. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 15.06.2023 року, але через пропуск встановленого законом шестимісячного строку, їй було роз`яснено, що оскільки позивачем не подано заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 в 6-місячний встановлений законом строк, необхідно звернутись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Окупація Херсонського регіону почалася у перші ж дні повномасштабної війни. Населений пункт, в якому мешкала позивач заходився під окупацією ворога на протязі тривалого часу. Через що турбуючись про безпеку власного життя вона була вимушена тікати до більш безпечного місця та тривалий час перебувати за кордоном. Отже, позивач пропустила строк у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ до України, введенням воєнного стану на території України, перебуванням за межами України задля власної безпеки, що і в сукупності стало причиною пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказані обставини в їх сукупності, свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за заповітом, які в свою чергу не залежали від волі позивача.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції  ОСОБА_7 (а.с. 16). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 23)провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2024 року (а.с. 155-157) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено. Визначено ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2024 року (а.с. 170-172) заяву представника  ОСОБА_3 – адвоката Черкашина І.І. про ухвалення додаткового рішення у цій справі у цій справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12600,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Позивач та відповідач  ОСОБА_6  із вищезазначеними рішенням і додатковим рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 178-184) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі судового збору 1816,80 грн.
В автоматизованому порядку 25.03.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 186).
Ухвалою апеляційного суду від 26.03.2024 року (а.с. 187) витребувано у суду першої інстанції матеріали справи, останні надані апеляційному суду 11.04.2024 року (а.с. 190).
В автоматизованому порядку 12.04.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю  ОСОБА_8 у зв`язку зі звільненням останньої у відставку (а.с. 191-192).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 12 квітня 2024 року (а.с. 193), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 194), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів апеляційного суду взагалі.
Позивач ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  у цій справі (а.с. 214-216).
В автоматизованому порядку суддями Онищенком Е.А. та Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддів Кочеткову І.В. і ОСОБА_9  у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с. 226-227).
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 228) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Надворної О.С. (а.с. 223- 225).
У дане судове засідання повідомлені апеляційним належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі додатково через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім, представників - адвокатів: відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_10 (остання в режимі відеоконференції), клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
Відповідач   ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили. 
Відповідач   ОСОБА_6  подала апеляційному суду заяву (а.с. 219), в якій просила апеляційний суд розглядати дану справу апеляційним судом без її участі, але врахувати її позицію у цій справі: відмовити у задоволенні апеляційної скарги іншого відповідача у цій справі ОСОБА_1 , оскаржуване рішення є правильним та законним, просила врахувати таку інформацію: «…Апелянт ОСОБА_1 є її рідним братом, а померлий ОСОБА_5 – є їх батьком. Позивач ОСОБА_3 є рідною сестрою їх батька, тобто її тіткою. З 2012 року (після смерті їх матері) вона постійно проживала разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Її брат ОСОБА_1 був зареєстрований за цією ж адресою, але з ними не проживав, комунальні послуги не сплачував. Крім того, батько хворів, вона доглядала його самостійно, а брат ніякої допомоги на лікування батька не надавав. Натомість, саме сестра батька (позивач) регулярно надавала кошти на його лікування. Після початку війни внаслідок воєнних дій житло позивача, яке знаходилось в Херсонській області, було повністю зруйновано. Отже, батько вирішив скласти заповіт на користь позивача. Тобто, їй відомо про рішення батька щодо розпорядження спадщиною, і тому вона вважає, що позов ОСОБА_3 справедливо був задоволений Хортицьким районним судом. Навіть, якщо вона і трохи запізнилась із своєчасним зверненням до нотаріуса – це сталося з поважних причин, оскільки через війну вона вимушена була виїхати за кордон. Окремо хоче повідомити, що ОСОБА_1 не тільки не надавав жодної допомоги в догляді за хворим батьком, а й не приймав і ніякої участі в витратах на його поховання…». 
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву відповідача   ОСОБА_6 задовольнити, розглядати дану справу за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представників - адвокатів: відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 (а.с. 144) та позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_10 (а.с. 217, остання в режимі відеоконференції).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача    ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п.2).
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, правильно задовольняючи позов позивача у цій справі при вищевикладених обставинах по суті, правильно керувався ст. ст. 89, 229, 264, 265, 354 ЦПК України та правильно виходив із обґрунтованості та доведеності останнього.
Однак, суд першої інстанції допустився помилки у цій справі про вирішенні питання про розподіл судових витрат позивача, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, яке вирішив вже додатковим рішенням у цій справі, яке є невід`ємною частиною оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі, хоча це питання мало бути вирішено судом першої інстанції на виконання вимог ст. 264 ч. 1 п. 6 ЦПК України ще оскаржуваним рішенням.
Тому, із висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено при вирішенні позовних вимог позивача по суті у цій справі, що 30.08.2022 року, ОСОБА_5 оформив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Швецовою О.С., відповідно до якого все що буде йому належати і на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_3 (копія а.с. 10-11).
24.02.2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України та Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан.
Позивачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом (копія а.с.5-6).
15.09.2022 року позивачка ОСОБА_3 виїхала за межі України, та повернулась 06.06.2023 року, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 2791 (копія а.с. 9). 
Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, у тому числі, входить частина квартири АДРЕСА_4 (а.с. 20-22).
Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
В силу вимог ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
15.06.2023 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 .
Приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_11 заведена спадкова справи № 27/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 являються діти спадкодавця - відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_1 (свідоцтво про народження ОСОБА_6 . а.с. 56, зміна прізвища « ОСОБА_12 » на шлюбне ОСОБА_13 », свідоцтво про одруження а.с. 56 зворот, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне « ОСОБА_12 » рішення про розірвання шлюбу, копія а.с. 57-61).
Відповідно до спадкової справи № 27/2023 (копія а.с. 42-69), спадкоємиця першої черги ОСОБА_6 надала приватному нотаріусу ЗМНО Швецовій О.С. заяву 15.06.2023 року (а.с.44), в якій вона не заперечує проти подання спадкоємицею за заповітом ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 . 
Відповідно до письмового роз`яснення приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_11 на адресу  ОСОБА_3  (а.с. 127-130, 139-140), останній повідомлено, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, та з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», постанову Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», рекомендовано вирішити питання щодо перебігу строку для прийняття спадщини безпосередньо в судовому порядку.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України Про правовий режим воєнного стану, статей 7 і 34 Закону України Про нотаріат, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні, 28.02.2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».
Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
У постанові від 25.01.2023 року Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №676/47/21 (провадження №61-8014св22), зроблено висновок, що, у тому числі, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.
Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Позивачка, звернувшись 15.06.2023 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_3  (копія а.с. 43), пропустила шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщин на один день, і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).
Крім того, набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини.
З огляду на викладені обставини, зокрема на запровадження воєнного стану на території України, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, постійні зміни у законодавстві, що регулює діяльність нотаріусів у сфері спадкових відносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не мала об`єктивної можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини.
Враховуючи, у тому числі, мінімальний проміжок пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, те, що позивачка інтересу до спадкового майна не втрачала, та з урахуванням принципів справедливості та розумності, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне встановити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та добросовісності у цивільних відносинах.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій частині оскаржуваного рішення дублюють доводи відзиву цього відповідача проти позову позивача у цій справі (а.с. 100-104) у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог відповідача у цій справі, а лише відображають позицію цього відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.
Вищезазначена відповідь – роз`яснення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. на ім`я позивача ОСОБА_3 (а.с.127-130, 139-140) є належним письмовим доказом відмови цього нотаріуса в оформлення нею спадщини останній за заповітом після померлого  ІНФОРМАЦІЯ_3  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами подачі неї 15.06.2023 року (четвер робочий день) заяви цьому нотаріусу (копія а.с. 43) через незначний (один день) пропуск строку для подачі останньої, враховуючи закінчення 6-місячного строку для її подачі лише 13.06.2023 року (вівторок робочий день ) .
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, досліджував докази останніх, витребував фотокопію спадкової справи тощо.
Суд першої інстанції розглянув дану справу по суті позовних вимог позивача з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідачів та зокрема відповідача   ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Інший відповідач    ОСОБА_6 у судове засідання до суду першої інстанції у цій справі не з`явилась, будь-якого відзиву на позов позивача у цій справі суду першої інстанції не подавала. 
Відповідач   ОСОБА_1 і представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.
Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача  ОСОБА_1 .
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача ОСОБА_1  апеляційному суду не надані.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ….(ст. 13 ч. 1 ЦПК України).
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. 
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Разом із цим, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі щодо вирішення питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Так, при вирішенні цього процесуального питання у цій справі вищезазначеним додатковим рішенням (а.с. 170-172) суд першої інстанції, правильно керувався ст. ст. 89, 133, 137, 141, 229, 270, 354 ЦПК України та правильно виходив із такого.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2024 року позовні вимоги  ОСОБА_3  задоволено у цій справі у повному обсязі.
У судовому засіданні 29 лютого 2024 року представником позивачки ОСОБА_3 - адвокатом Надворною О.С. було в усній формі до дебатів було заявлено про намір на подання стороною позивача у цій справі відповідної заяви та додаткових доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі (про що прямо зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 29 лютого 2024 року а.с. 156, прокол судового засідання а.с. 152-153 та звукозапис наявні у матеріалах цієї справи ).
Згідно із матеріалами справи, 27.06.2023 року представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Черкашин І.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Повноваження адвоката Черкашина І.І. підтверджені ордером виданим Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Черкашина» від 23.06.2023 року та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (ордер та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю а.с. 13-14).
26.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.
У підготовчому судовому засіданні 24.08.2023 року приймала участь представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Надворна О.С. (протокол судового засідання а.с. 36-37), надавши ордер виданий Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Черкашина» від 18.08.2023 року і копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 34-35). У підготовче судове засідання 20.09.2023 року адвокат Надворна О.С. надала суду заяву про проведення засідання без її участі і участі позивача (а.с.76-77). У судове засідання 26.10.2023 року сторони не з`явились (протокол судового засідання а.с. 91). У судовому засіданні 24.11.2023 року приймала участь представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Надворна О.С. (протокол судового засідання а.с. 94-95). 12.12.2023 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов (а.с.100-104). 20.12.2023 року від представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката Черкашина І.І. до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 106-108). У судовому засіданні 21.12.2023 року приймала участь представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Надворна О.С.(протокол судового засідання а.с. 116-117). Судове засідання 19.01.2024 року не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у нарад цій кімнати за кримінальним провадженням. У судовому засіданні 29.02.2024 року приймала участь представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Надворна О.С. (протокол судового засідання а.с. 152-153). Таким чином представник позивачки приймала участь у судових засіданнях 24.08.2023 року, 24.11.2023 року, 21.12.2023 року, 29.02.2024 року, що складає суму 7200,00 грн.
Суд першої інстанції також прийняв до уваги і врахував виконану роботу, а саме: консультація з допомогою технічних засобів зв`язку – 600,00 грн.; складання та направлення до суду позовної заяви – 1800,00 грн.: складання та направлення до суду відповіді на відзив – 1500,00 грн.; складення та направлення до суду заяви про стягнення правничої допомоги – 1500,00 грн. Відповідно загальна сума становить 12600,00 грн.
В обґрунтування заяви суду надано копію договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг), укладеного ОСОБА_3 з Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Черкащина» від 15.06.2023 року (а.с. 162-163) з додатком №1 із визначеними сумами винагороди за окремі дії (а.с.164) та копію акту здачі-приймання виконаних послуг від 02.03.2024 року із розрахунком використаного часу та винагороди (а.с.165).
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Питання гонорару, суми винагороди визначено сторонами у договорі про надання правничої допомоги від 15.06.2023 року з додатком №1, та акті здачі-приймання виконаних послуг від 02.03.2024 року.
Суд першої інстанції врахував, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21.
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що з огляду на встановлені судом обставини, лише з відповідача   ОСОБА_1  на користь позивачки  ОСОБА_3  підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу і саме у розмірі 12600,00 грн.
Проте, із таким висновком суду першої інстанції у цій справі у цій частині (вирішено виключно додатковим рішенням, яке є невід`ємною частиною оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі) погодитись не можна з таких підстав.
Рішення суду першої інстанції у цій частині, а саме: вирішення виключно питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у цій справі є незаконним та необґрунтованим.
На чому у тому числі наполягав відповідач    ОСОБА_1 через свого представника у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, але лише в мотивувальній її частині (а.с.182-183).
Проте, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).
Дійсно, за змістом ст. 20 ч. 1 ЦК України сторона позивача на свій розсуд могла просити стягнути у цій справі понесені нею витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції лише з одного відповідача –    ОСОБА_1 (заява сторони позивача про ухвалення додаткового рішення із додатками до неї на підтвердження понесення цих витрат позивачем на загальну суму 16200,00 грн. - а.с. 159- 161, але фактично акт підписано лише на 14700,00 грн.: розрахунок:консультація 600,00 грн. + складання позову 1800,00 грн. + 6 судових засідань по 1800,00 на загальну суму 10800,00 грн. + складання та направлення заяви про стягнення правничої допомоги 1500,00 грн.).
Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права …фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…
При цьому, апеляційним судом встановлено, що другий спадкоємець -   ОСОБА_6 , яка також з пропуском 6-місячного строку звернулась до нотаріуса із заявою і не про відмову від спадщини, а лише про те, що вона не заперечує проти подання заяви ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини (а.с.44), була залучена саме позивачем у цій справі не в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 , яка не заявляє самостійних позовних вимог у цій справі, оскільки також пропустила строк на її прийняття тощо, а саме як самостійний другий відповідач у цій справі.
В силу вимог ст. 206 ч. 1 ЦПК України …відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті позовних вимог або в окремій письмовій заяві.
Проте, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що відповідача ОСОБА_6  подавала заяву в порядку ст. 206 ч. 1 ЦПК України суду першої інстанції у цій справі. 
Також відповідачі ОСОБА_1  та   ОСОБА_6 не є солідарними відповідачами між собою у цій справі, а тому в разі задоволення позову позивача у цій справі у повному обсязі, з кожного із цих відповідачів підлягає стягненню половина (1/2 частина) документально підтверджених понесених позивачем ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на загальну суму 14700,00 грн.
Проте:
- хоча й сума вищезазначених витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на загальну суму 14700,00 грн. (а.с. 161) підтверджена належними допустимими доказами (підписаний без зауважень між АО «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ ЧЕРКАШИНА» та позивачем  ОСОБА_3  акт від 02.03.2024 року здачі – прийняття виконаних послуг у цій справі на загальну суму 14700,00 грн. (арифметична помилка в розрахунку, зазначена помилково загальна суму 16200,00 грн.), що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, який є обов`язковим доля врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, оскільки, ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката, а також не встановлено форму такого документу; адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта;
- разом із цим, апеляційний суд вважає, що з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, загальна сума цих витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на загальну суму 14700,00 грн. не відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості, а тому підлягає зменшенню до загальної суми 7800,00 грн. (розрахунок: консультація 600,00 грн. + складання позову 1800,00 грн. + участь у 4-х судових засіданнях на загальну суму 5400,00 грн. загальним часом 1 (година) 45 (сорок п`ять) хвилин, враховуючи таке:
= судове засідання 24.08.2023 року – адвокат Надворна О.С. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів  (протокол судового засідання з 11.05 до 11.20, тобто 15 хвилин - а.с.36-37), 
= судове засідання 20.09.2023 року – (протокол судового засідання без участі всіх учасників цієї справи а.с. 78, заява адвоката Надворної О.С. про розгляд справи за відсутності позивача та її представника а.с. 76-77), 
= судове засідання 26.10.2023 року – (протокол судового засідання без участі всіх учасників цієї справи а.с. 91), 
= судове засідання 24.11.2023 року – адвокат Надворна О.С. (протокол судового засідання з 13.16 до 13.23, тобто 7 хвилин - а.с.94-95), 
= судове засідання 21.12.2023 року – адвокат Надворна О.С. (протокол судового засідання з 11.16 до 11.50, тобто 34 хвилин - а.с.116-117), 
= судове засідання 29.02.2024 року – адвокат Надворна О.С. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів  (протокол судового засідання з 14.56 по 15.45, тобто 49 хвилин - а.с.152-153),
-крім того, складення та направлення до суду заяви про стягнення правничої допомоги – 1500,00 грн. (витрачений час 2 (дві) години), не підлягають відшкодуванню у цій справі витрати на підготовку такої заяви взагалі, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.02.2024 року у справі 910/9714/22, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, оскільки, заява сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі (а.с. 159-161) є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача    ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін, додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2024 року (а.с. 170-172) про вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у цій справі скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову), заяву представника позивача слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на загальну суму 7800,00 грн. по 3900,00 грн. з кожного із відповідачів окремо.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1  лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на стягнення з позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що позивач ОСОБА_3 не позбавлена права у подальшому на свій розсуд відмовитись (не відмовитись) від виконання судового рішення у цій справі у добровільному чи примусовому порядку в частині розміру стягнутих судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у цій справі на її користь з іншого відповідача -  ОСОБА_4 . 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.
Додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2024 року (а.с. 170-172) про вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у цій справі скасувати. 
Ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову).
Заяву представника позивача задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (паспорт громадянина України НОМЕР_4 , 04.04.2002) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на загальну суму 7800,00 грн. по 3900,00 грн. з кожного із відповідачів окремо.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.06.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.