Номер провадження: 22-ц/813/3290/24 
Справа № 509/2634/22
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
22.04.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,
на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року,
за заявою ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу та його скасування, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу та його скасування, посилаючись на те, що Овідіопольським районним судом Одеської області 25.07.2022 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заявник вважає судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір щодо батьківства дитини. Скаржник зазначає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції з порушенням ст. 182 Сімейного кодексу України. Також посилається на те, що заявником не правильно зазначено місце реєстрації ОСОБА_1 , тому останній копію судового наказу не отримав, а судом першої інстанції його місце реєстрації не встановлювалось. 
ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати судовий наказ Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.07.2022 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалою від 07 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу та його скасування залишив без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року та постановити нове судове рішення, яким скасувати судовий наказ, виданий Овідіопольським районним судом Одеської області від 25.07.2022 року, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з судом першої інстанції не встановлено місце реєстрації скаржника, копію судового наказу судом не надіслано. Заява про скасування судового наказу розглянута з порушенням положень ст. 171 ЦПК України. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.12.2023 року роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 10.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Представник скаржника копію ухвали про відкриття провадження отримав в особистому кабінеті Електронного суду 22.12.2023 року, що підтверджується довідкою. 
26.03.2024 року від представника скаржника надійшла заява про долучення доказів, в якій останній просить долучити до матеріалів справи копію рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька, з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 6475, виданого 02.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та внесено зміни до вищевказаного актового запису.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 22.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року, з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Посилання скаржника на те, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про визнання спорідненості з дитиною ухвалено 20.02.2024 року, яке набрало законної сили 22.03.2024 року та останнє є основною підставою для скасування судового наказу, колегія суддів відхиляє, оскільки така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважала за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про долучення нових доказів.
В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
ОСОБА_3 повідомлена у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Скаржник повідомлений у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник скаржника повістку отримала в особистому кабінеті Електронного суду 01.03.2024 року, що підтверджується довідкою.
Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повістку отримав 14.03.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Колегія суддів звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за  наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів. За таких обставин, матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнений від сплати аліментів за судовим наказом від 25.07.2022 року, тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
ОСОБА_1 , звертаючись з заявою про скасування судового наказу, в обґрунтування зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір щодо батьківства дитини. Скаржник зазначає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції з порушенням ст. 182 Сімейного кодексу України, посилається на те, що заявником не правильно зазначено місце реєстрації ОСОБА_1 , тому останній копію судового наказу не отримав, а судом першої інстанції його місце реєстрації не встановлювалось, при цьому в прохальній частині просить визнати судовий наказ, виданий Овідіопольським районним судом Одеської області таким, що не підлягає виконанню. 
Апеляційний суд зазначає, що порядок скасування судового наказу визначений положеннями ст. 170-171 ЦПК України, а положеннями ст. 423 ЦПК України встановлено процедуру визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
З матеріалів цивільної справи вбачається, що Овідіопольським районним судом Одеської області 25.07.2022 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.
Статтями 170, 171 ЦПК України визначено підстави для скасування судового наказу за заявою боржника та регламентовано порядок розгляду таких заяв.
Положеннями частини першої статті 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (ч.ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що нормами ЦПК України не передбачено оскарження судового наказу, виданого на підставі пункту 4 частини першої статі 161 ЦПК України (про стягнення аліментів), шляхом подання боржником заяви про скасування судового наказу. В разі незгоди ОСОБА_1 із відповідним судовим наказом, останній має право звернутись із позовом про зменшення розміру аліментів або подання заяви про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами, або з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в порядку та на умовах, визначених ЦПК України.
Оскільки ОСОБА_1 у прохальній частині заяви просить визнати судовий наказ, виданий 25.07.2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема судового наказу (п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Наслідком визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилався на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір щодо батьківства дитини (справа № 509/5995/23) та спір про визначення місця проживання дитини (справа № 509/4713/23).
Апеляційний суд зазначає, що на час розгляду справи судом першої інстанції матеріально-правових та процесуально-правових підстав для визнання судового наказу, виданого 25.07.2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області не встановлено. 
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року, на яке посилається скаржник, ухвалено після постановлення оскаржуваної ухвали, тому не може братись Одеським апеляційним судом до уваги під час перегляду вказаної справи, разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що боржник не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з заявою в порядку ст. 432 ЦПК України.
Апеляційним судом справи розглядаються не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Посилання скаржника на порушення вимог ч. 9 ст. 161 ЦПК України не є підставою як для скасування судового наказу про стягнення аліментів, так і для визнання судового наказу про стягнення аліментів, виданого 25.07.2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області таким, що не підлягає виконанню.
Доводи щодо порушень ч. 1 ст. 171 ЦПК України апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке. 
Заява про скасування судового наказу не пізніше наступного дня передається судді, визначеному у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу (ч. 1 ст. 171 ЦПК України).
Положеннями ч. 1 ст. 33 ЦПК України встановлено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
Згідно із ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Розгляд заяви ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів здійснювався суддею Бочаровим А.І., визначеним за результатом автоматизованого розподілу справи між суддями, що підтверджується протоколом про автоматизований розподіл справи між суддями від 15.07.2022 року. Розгляд вказаної справи закінчено, шляхом видачі Овідіопольським районним судом Одеської області судового наказу від 25.07.2022 року.
Заяву про скасування судового наказу ОСОБА_1 розподілено судді Кочко В.К., що підтверджується протоколом про автоматизований розподіл справи між суддями від 02.11.2023 року.
Порядок розподілу судових справ між суддями визначено розділом 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року із змінами і доповненнями.
Вказаним положенням визначено, зокрема випадки розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді. Зазначені випадки не містять положень щодо передачі заяви про скасування судового наказу на розгляд раніше визначеному у судовій справі судді.
Пунктом 2.3.2.Положення встановлено, що визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.
При цьому Положенням визначено право Зборів суддів відповідного суду визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням.
Рішенням зборів суддів Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.06.2015 року № 5 затверджено Засади використання автоматизованої системи документообігу суду в Овідіопольському районному суді Одеської області.
Пунктом 3.1 вказаних Засад усі зареєстровані справи та матеріали, які підлягають розгляду суддями, щоденно розподіляються, у разі їх наявності, за допомогою АСДС згідно Розділу 2.3. «Розподіл судових справ між суддями» Положення про автоматизовану систему документообігу суду (далі Положення).
Апеляційний суд зауважує, що Засади використання автоматизованої системи документообігу в Овідіопольському районному суді Одеської області не містять окремих положень, які б визначали особливості автоматизованого розподілу справ про скасування судового наказу, зокрема їх передання раніше визначеному складу суду.
Враховуючи викладене, визначення складу суду для розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу здійснено за загальним правилом у порядку визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Засадам використання автоматизованої системи документообігу в Овідіопольському районному суді Одеської області, що не суперечить положенням ст. 33 та 171 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно  із ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів не вбачає  підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий                                                                В.А. Коновалова

Судді                                                                        Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов